Den Røde Tuemyre. 283 



Hos nærværende Art er Hoved og Bryst for storste Delen 

 brunrøde, Bagkroppen brunsort; Hunnen har noget mere brunsort 

 paa Brystet, Hannen er helt sort. Arbejderne c. 3, Hanner og 

 Hunner c. 4 Lin. lange. 



Det er denne Myre, der danner de bekendte store, hoje Tuer, 

 der især findes i Naaleskove, og som bestaar af Naale og andre 

 Smaadele, 'som er hobede op ovenpaa hinanden; Tuen fortsættes 

 et Stykke ned i Jorden; ofte danner iøvrigt et gennemmineret Stød 

 Kærnen. Naar Tuen forstyrres, sprojter Arbejderne deres »Gift« 

 (Myresyre) fra sig, saaledes at Luften i Nærheden faar en syrlig 

 Duft. — I Rederne findes hyppig Guldbasselarver. 



Man har for denne Arts Vedkommende iagttaget, at den slæber 

 afsted med skadelige Insektlarver, ja den skal endog under storre 

 Insektangreb kunne holde de nærmeste Træer rene for Larver. 

 Meget har dette Arbejde dog næppe at betyde. 



2. Kæmpemyrerne (F. herculeana og ligniperda) . 



Vore storste Myrer, Arbejderne 4 — 5, Hanner og Hunner 

 5 — 7 Lin. lange. De er sorte af Farve, Arbejderne (og Hunnerne) 

 dog morkt rødbrune paa Brystet, Benene og Forenden af Bag- 

 kroppen (ialfald delvis)^. 



Disse to særdeles nærstaaende Myrearter, der iøvrigt er sjældne 

 hos os, omtales her, fordi de undertiden ødelægger store gamle 

 staaende Stammer, især af Gran, ved at anlægge Reder i dem. 

 De trænger ind i Træerne fra Saar paa Rødderne og danner der- 

 næst deres Hulrum og Gange i Veddet, idet de især bortgnaver 

 Foraarsveddet og lader Efteraarsveddet tilbage; Gnavet strækker 

 sig indtil 20 — 30 Alen op i Træet. Det skal være ganske sunde 

 Træer, som det paa denne Maade gaar ud over 2. Saadanne Be- 

 skadigelser er dog saavidt os bekendt hidtil ikke sete her i Landet. 



Træer, der ligger hen i Skoven, kan blive tagen i Brug til Rede- 

 bygning af forskellige Myrer, f. Ex., som jeg har set, af den Røde 

 Tuemyre. 



' Hos herculeana er Bagkroppen mere mat, behaaret, hos ligniperda mere glin- 

 sende, svagt behaaret. 



- Hartig, Zersetzungserschein. d. Holzes S. 73. — Altum , Forstzool. 3. Bd. 

 2, Abth. S. 324. — Judeich-Nitsche S. 718. 



