SKANDINAVIENS AMPIIIPODA GAMMAUIDEA. 9 



foregaende, och variera ganska inycket till fonnen hos olika arter. De forsta paren Ofver- 

 ensstamma vanligen med hvarandra i form, saint aro nastan ororligt fOrenade med seg- 

 inenterna. De besta af en basal-led och oftast tva grenar, som aro forsedda med tornar 

 och kortare borst, saint ej delade uti leder. Det sista paret afviker vanligen ifran dessa 

 i form. HOgst sallan utgoras dessa tva extremiteter endast af en led, utan vanligen 

 af en basal-led och tva grenar, samt stundom af en basal-led och en andled. Grenarne 

 bestci vanligen af en led, och hogst sallan af tva. An aro de koniska och mer eller min- 

 dre korta, an plattade och tunna, eller trekantiga, saint f&rsedda med tornar och borst. 

 Abdomen slutar baktill rned ett sa kalladt caudal-bihang, som stundom ar tjockt och 

 knollikt, men vanligen utgores af en tunn skifva, hvilken ar an klufven, an hel och bladlik. 



Respirations-organerna utgoras af tunna, rnembranOsa bihang, fastade vid basen af 

 extrernitetema, pa thorax, och aro till antalet fern eller sex par. SPENCE BATE' pastar, 

 att de fimias vid alia benparen med undantag af det forsta hos honan och vanligen det 

 sista hos hannen, men jag har aldrig funnit nagra sadana biliang vid det forsta benparet, 

 ej heller har jag observerat den anmarkta skillnaden kOnen emellan, hvad det sista ben- 

 parets branchial-bihang betraftar. Stundom ar ett eller flera par af dessa galar fOrsedda 

 rned ett mindre dylikt bihang vid den inre sidan. 



Hannarne skilja sig merendels fran honorna genom langre svepor, vid hvilkas le- 

 der ofta srna mernbranQsa, runda bihang aro fastade, saint genom mindre epimerer. De 

 tva forsta benparen hafva ofta en mycket olika form hos de olika kOnen, och hannarnes 

 handcr aro alltid storre an honornas. Honorna hafva pa den undra sidan af thorax ett 

 receptaculum , hvari de bara aggen och ungarne. Detta receptaculum ar bildadt af fyra 

 par tunna skifvor, som aro fastade vid sidan af galarne pa det andra, tredje, fjerde och 

 femte benparet, saint aro bojcla inat. Jag har funnit detta fOrhallande fullkornligt constant 

 hos alia skandinaviska och utlandska arter, som jag varit i tillfalle att undersoka, hvar- 

 fore jag tvingas, att betvifla SPENCE BATE'S" uppgift, att de aro fastade vid de fyra fOr- 

 sta benparen och salunda saknas vid det femte. SIEBOLD 3 pastar, att de utvecklas 

 hufvudsakligen vid brunsttiden, men SPENCE BATE, som sager sig hafva tagit un- 

 der alia arstider honor med fullt utbildade lameller, anser att de, sedan de en gang hos 

 den parningsvuxna honan blifvit utvecklade, aldrig fOrsvinna. Jag har ernedlertid funnit, 

 att de hos individer af en och samma art stundom aro st5rre och stundom betydligt min- 

 dre, da afven de langa cilierade borsten, med hvilka deras kanter vanligen aro forsedda, 

 saknas, hvarfore jag ingalunda anser det osannolikt, att de endast vid parnings- och agg- 

 laggningstiden aro fullt utvecklade, men sedan ungarne lemnat honan, atrophieras till en 

 viss grad, ehuru jag ej tror att de fullkomligt fOrsvinna. Ungarne qvarblifva uti detta 

 receptaculum en tid efter sedan de blifvit utklackta, men om de, sasorn SPENCE BATE 

 icke anser osannolikt, sedan de en gang lemnat detsamma, dit atervanda vid pakomman- 

 de fara, har jag icke iakttagit. Ungarne aro mer eller mindre olika de aid re. Deras 

 antenner aro kortare och tjockare, med farre och langre leder, och skillnaden emellan 



1 Report of the Brit. Assoc. for the aclvanc. of Science, 1855, p. 51. 



2 L c. p. 54. 



1 Lehrbuch der vergleicheiulen Anatomie der wirbellosen Thiere, p. 489. Jag har aldrig funnit fern par skif- 

 vor, sasom SIEBOLD uppgifver antalet hos Gammarina. 



K. Vet U , I II.,,! 1! B. 3. NO L - 



