SKANDINAVIENS FJADERMOTT. 5 



Alucita monodactyla liar bland arterne af har ifragavarande fjarilfamilj isynnerhet 

 bidragit till den papekade beskyllningen, derfere att LINNE sager, att den skulle hafva 

 framvingarne odelade. Denna uppgift ar likval tydligen ett misstag, men som latt later 

 fbrklara sig, da man vet att de fiesta srnafjarilars beskrifnirigar aro af LINNE forfattade 

 efter outspanda exemplar. Under dylika fdrhallanden kan man latteligen fOrledas att anse 

 atskilliga Pterophoriders framvingar vara odelade, och sadant kan isynnerhet latt ske just 

 med den art, sorn vi anse vara den af LINNE asyftade. Hvilken denne egentligen ar gif- 

 ver sig tillkanna om man noga ofvervager orderi i Fauna Suecica: ate cinerece; supe- 



riores lineares subtus canaliculatce, sub quibus inferiores abscon- 



duntur. Da vingarne skola vara liniesmala i fOrhallande till de Ofriga af LINNE beskrifna 

 arterne, kan det icke vara nagon art bland slagtena Cncemidophorus, Platyptilus, Amblyptilus 

 och Oxyptilus, hvars alia arter hafva jemforelsevis breda vingar. Bestamningen: ate su- 

 periores canaliculatce, sub quibus inferiores absconduntur hindrar, att man kan tanka pa 

 arterne af slagtet Aciptilus, som fOretradesvis hafva framvingarnes flikar liniesmala. Detta 

 sa mycket mera som LINNE dels med sina ord asyftar hela vingen och icke dess flikar, 

 dels ocksa sjelf beskrifver de till namnde slagte horande svenska arterne under namn af 

 Alucita tetradactyla och A. pentadadyla. Till slagtet Mimceseoptilus kan LINNES art icke 

 heller hora, emedan framvingarne hos detta slagtes arter icke kunna sagas vara canali- 

 culatce, da endast deras bakre kant ar nedbojd sa att den omfattar bakvingarne; icke hel- 

 ler kunde nagon enda af detta slagtes arter, afven i outspandt skick, rimligtvis gifva 

 den ringaste anledning till ett sadant misstag, hvartill LINNE g5r sig skyldig, da han 

 sager: ate superiores indivisce, ty nar dessas framvingar aro utspanda, bojer sig endast 

 sa mycket af vingens bakre kant ned omkring bakvingarne, att hdlften af framvingarnes 

 bakre flik annu qvarblifver i samma plan sorn den framre och lemnar saledes springan 

 emellan dem bada sa tydlig, att den snart faller i Ogat, om den ocksa forst blifver ratt 

 tydlig, nar man skiljer bada flikarne fran hvarandra. Att alltsa endast omkring halften 

 af framvingarnes bakre flik langsefter bojer sig ned omkring bakvingarne fororsakar, att 

 framvingarne annu synas temligen breda, o hvarfore man icke gerna kan soka LINNES art 

 bland nagon till detta slagte horande. Aterstar saledes endast vara slagten: Oidcemato- 

 phorus, Leioptilus och Pterophorus. Hos dessa slagten bojer sig framvingens hela bakre 

 flik ned omkring bakvingarne, sa att den pa en outspand vinge alls icke synes ofvan- 

 ifran. Springan, som delar bada flikarne, kommer saledes att bilda en del af vingens 

 bakre kant, hvaraf foljer, att vingen, da man icke noggrannare under soker forhallandet, 

 latt kan anses vara odelad. Hartill kommer vidare, att framvingarnes framre kant at- 

 minstone hos tvenne af dessa slagten afven ar nedbojd och saledes tillika med den ried- 

 bojda bakre kanten bildar en ranna, hvari, alldeles som LINNE sager, bakvingen ddljes. 

 Intet tvifvel kan saledes atersta derom, att ju LINNES A. monodactyla maste hora till ett 

 af dessa slagten. Hvilkendera af de dithorande arterne det ar, finnes latt af LINNES ord: 

 ate dnerece, hvarmed framvingarnes hela fargteckning ar beskrifven. y>Cinerece aro vingarne 

 visst icke hos 0. lithodactylus, icke heller hos nagon af arterne af Leioptilus endast auktorer- 

 nes P. pterodactylus kan med en sadan benamning betecknas. Ocksa gifver bestamningen 

 alce lineares* nagot stod for denna slutsats, ty endast auktorernes P. pterodactylus kan vid 

 jernforelse med 0. litliodactylus sagas hafva liniesmala framvingar, nar dessa aro outspanda. 

 LINNE anfor ocksa uti Systema Naturae vid sin A. monodactyla sasom synonym Reaum. I. 



