10 SUNDEVALL, INSEKTERNAS EXTUEMITETKH, 



dessutoin alltid, i de mest utbildade segmenten, som bttra v'mgar och fotter, vara yttrrli- 

 gare, gunoiu tvarsgaende (mer eller mindiv siu-da eller bojda) suturer, delade i 2 till 4 

 mindre stycken (scutum, scutullum etc.), hvilka vi har f'Orbiga, sasom for vart ainlamal 

 ej behoflige att kanna. 



Sidodelarne (pleurae) delas deremot alltid genom en mer ellcr inindre sned fogning 

 i 2:ue delar, som af AUDOUIN, pa forut anforda stallen, fatt namnen epimera och episternuin, 

 i in 'ii som hos Insekterna hade kunnat beriamnas pleura dorsalis och pi. stcrnalis (ofre och 

 undre sidostycket). Hos larver och pa de segment, som sakna extremiteter eller blott hat'va 

 dem ofullkomliga, aro dessa bada delar ganska enkla och utgoras ofta blott af tva helt 

 sinala stycken, ett ofre och ett undre, hvilka mangengang knappt kunna urskiljas. Da 

 pleura blott bestar af mjuk hud (sasom oftast hos larver) urskiljer man dcssa delarna 

 blott derigenom, att de bilda svagt utskjutande knOlar. Pa abdomen hopvaxa de ofta 

 med narliggande rygg och bukstycke. Men pa en utbildad thorax, med vingar och fritter, 

 at-kiljas de alltid af en sned som sa, att episternuin (pleura sternalis) utgor nedre och 

 frainre delen, bredt forenadt med sternum; epimera (pi. dorsalis) ligger bakat och uppat. 

 bredt fOrenad med ryggstycket och vingen, men alltid med sitt nedre, bakre horn, naende 

 till den cavitet, hvari fotens fOrsta sty eke faster sig, och ofta till sjelfva sternum bakom 

 fotens faste. Pa vingbarande segment tillkomma dessutom flera, icke vasentliga och 

 ini'st sma, oh'ka bildade delar, af hvilka ett, parapteron AUD., framom vingroten, ofta 

 blir ganska stort. 



Mellan dessa delar utga extremitetema sa, att ett par (vingarna) utga mcllan rygg- 

 stycket och pleura, nagot mera framat, och tyckas tillhSra ryggsidan saint plaga kallas 

 rygg-extremiteter (artus dorsales); ett par (fotterna), som tyckas tillhOra buksidan, utga 

 mellan pleura och sternum, och hafva blifvit kallade buk-extremiteter (artus vent-rales); 

 de sitta mera bakat och ofta alldeles bakom episternuin. Utbildade fetter tyckas ofta 

 sitta uti sjelfva bakre kanten af sternum; dels emedan de undantrilngt denna del, dels 

 emedan den egentliga bakre kanten ar uppat viken. Sma, foga utbildade fotter, sasom pa 

 larver, ses deremot alltid sitta fastade ett stycke fran segmentets bakre kant, in pa dess 

 buksida. Sjelfva foten har samma karakter som kroppen: han bestar af en fastare yta, 

 som omsluter de mjuka delarna. Hans leder utgora saledes en rad af ihaliga ringar, lik- 

 som kroppssegmenten, men oftast utdragna till langre, mot hvarandra ledade r5r, hvilken 

 fonn dock afven kan forekomma hos kroppssegment. 



De nyss omtalade hufvuddelarna af Insekternas segment Sga verkliga motsvarig- 

 heter uti Vertebraternas skelett. Bada midtelstyckena, i ryggen och brostet, motsvara <lc 

 vertebrerade djurens midtelstycken : vertebrerna och brOstbenet. Sidodelarna motsvara ref- 

 benen, som afven besta af tva styeken, af hvilka det ena ar forenadt med verteberkrop- 

 j>en, det andra (refbensbrosket) med brSstbenet. Olikheten i form mellan de delar, som 

 har antagas sasom motsvariga, betyder ingenting; verteberkropparna aro bade i hufvudet 

 och backenet pa manga djur ganska utbredda och plattade, och foglarnas brostben ar viil 

 sa bredt som Insekternas brost eller ryggstycke *). Men hos de vertebrerade djuren fin- 

 na> na-m andra olikheter som aro af stOrre betydenliet. 



*) Om man vill ratt noga jamfora, sa bor de scgmentcrnde djurens bukaida arises motsvara do vertcbrcrades 

 ryggsida, da de forras rygg koramer att motsvara de scdnares buksida. Denna jiimforelse, som ofta forr varit 

 bade ftrsvarad och bestridd, grundar sig derpa, att Insekteruas gangliosa nervstnin ligger utmcd briistbcnet, 



