2. OM KBOPI'SBYGGNADEN I ALLMANHET. 11 



Dessa sednares extremiteter utga ej fran vertebrerna eller brostbenet; de tillhdra 

 hvarken ryggen eller buksidan ; utan de utga fran delar, soru aro af refbensnatur och som 

 blifvit utbildade sarskildt for extrerniteternas skull. De ben, vid hvilka bakre extremite- 

 terna hos de vertebrerade djuren fastas (bllckenbenen) , ligga i kroppen pa samma satt 

 som de egentliga refbenen, uti och under muskellagret, stodda mot vertebrerna. Skulder- 

 benen ligga darernot, hos de tre hogsta- classerna, utanpa refbenen och deras muskier, och 

 tyckas ej tillhora sjelfva brostkorgen. Enligt OWENS sinnrika theori (Archetype . . .) 

 aro de dock verkliga refben; namligen de, sorn tillhora nackbenet och som annu hos 

 Fiskarna bibehalla sitt ursprungliga lage, stttdda mot nackbenet, men sorn hos Daggdjuren, 

 Foglarna och en del af Amfibierna blifvit flyttade tillbaka under utvecklingen, da halsen 

 tillkommit *). 



Fran dessa ben utga extremiteterna vanligen mellan de bada stycken, som mot- 

 svara refbenens rygg och brdststycke: mellan scapula och clavicula, samt mellan coxa 

 och ossa pubis et ischii. De tillhora saledes midten af kroppssidorna och aro fastade vid 

 dem. Att de egentligen utga fran de namnda benen, ehuru ej nddvandigt mellan deras 

 nyss anforda delar, synes bade af fiskarnas brostfenor, hvilka utga midtifran det ben- 

 stycke, som motsvarar clavicula, och af de ej sa sallan forekommande monstrOsa fogel- 

 ungar, hos hvilka en tredje, eller afven en fjerde fot finnes. Dessa ofvertaliga fdtter utga 

 njimligen fran den fria andan af os pubis. Fiskarnas bukfenor och en del ormars fot- 

 rudiment utga i nedre bukkanten, fran ett litet os pubis, som saknar fast forening med 

 vertebrerna. Men i alia dessa fall, da extremiteter utga fran brostbensdelen af refbenet, 

 har sjelfva sternum forblifvit outbildadt. 



Dessa olikheter i extrerniteternas bildning och vidfastning hos de vertebrerade och 

 de segmenterade djuren sta i uppenbart sammanhang med sjelfva kroppens bildning. De 

 vertebrerade djurens kropp bestar ej, sasom de segmenterades, af enkla segment eller rin- 

 gar; utan fran hvarje verteberkropp har en ny ring har tillkommit, sa att hvarje segment 



liksom de vertebrerade djureus gangliikedja utmed verteberkrppparna, samt att de fdrras ryggsida i agget ar 

 viind nedat (inat; mot gulan), liksom de sednares buksida. Afven ryggkarlet, som forer blodet fran kroppens 

 bakdel mot framdelen, ar en slags motsvarighet mot vena cava, som val ej ligger langsat buken pa de verte- 

 brerade djuren, men dock under aorta. - - Men till djurets utveckling horer, att fotterna maste vanda sig 

 mot jorden, eller mot det underlag, hvarpil djuret gar, samt att ogon, hogi'e fiirger m. fl. utbildningar komma 

 att tillhora den sidan som vandes uppat, mot ljuset. Man ma saledes ej bortblanda fragan med den invand- 

 ningen, att ifall den gjorda jiiinforelsen vore riktig, sa skulle Insekterna ga pa ryggen. Forhallandet ar det, 

 att den sida, som i agget vandes ntat och vid hvilken deu gangliosa nervstammen ligger, hos Insekterna 

 blifvit utbildad till buksida (eller undersida, jordsida). Hos de vertebrerade djuren har samma sida fatt en 

 tillokning af en ny nervmassa in. m. och blifvit ryggsida, hvarfore den motsatta delen af kroppen hos dem 

 iir undersida. Insekternas s. k. hjerna eller forsta ganglion, som ligger ofver svalget, motsvarar alldeles icke de 

 vertebrerade djurens hjerna. Dess motsvarighet torde vara att soka i ganglion submaxillare, eller mojligtvis 

 niigon annan del af gangliosa nervkedjan, som hos vertebrerade djuren ligger under svalget. Men hela det 

 gangliosa nervsystemets massa ar, i forhallande till kroppeu, mangfaldiga ganger storre hos Insekterna, an hos 

 de vertebrerade djuren, och mfiste hos de forra forratta samma funktioner, som hos de sednare forrattas af 

 bade det gangliosa och det tillkommn, cerebrospinala systemet tillhopa. Den s. k. hjernan hos Insekterna ger 

 nerver till sinnesorganerna (antenncr, ogon), emedan den hogre grad af kiinslighet, som vi benamna 

 yttre sinnen (lukt, syn etc.), tyckes tillhora deu hufvudsakliga nervmassans framanda, hvarifran sinnes- 

 organet utgar. 



") Hos Insekterna och alia de segmenterade djuren tinnes ingen kroppsdel, som kan anses svarande mot de ver- 

 tebrerades hals, hvilken hos de nyss ofvau anforda, hogre djuren under utvecklingen blifvit liksom interpolerad 

 mellan hufvud och bal, och som saknas fullkomligt hos: Ormar, Batrachier, Fiskar och alia overtebrerade 

 djur. De liknelser till hals, som of'ta finnes hos Insekter, aro blotta forlangningar af hufvudets bakdel eller 

 forsta segmentets framdel (t. ex. Haphidia; Attelabus). 



