:>i> SUNDEVAI,L, INSEKTEHNAS EXTREMITETEH. 



I allmanhet hafva Hymenoptera ganska hard yta p& hufvudet sasom pi hela krop- 

 pen. Hufvudet ar knappformigt med en framre, konvex, och en bakre, konkav yta, p& 

 livilken det tamligen lilla nackhalet (r) sitter h5gre opp an hos Diptera och Lepidoptera. 

 Dess sidodelar aro ganska stora och forenas afven undertill ptl ett litet sty eke nast 

 framom nackhalet. Entocephalum bestir af 2:ne starka alldeles skilda hornror, som 

 ligga tainligen langt atskilda och framat sluta i Ofre gransen for clypeus, men utanfor 

 pannskOlden. Bakat sluta de i sidostyckena bakom det smala och vanligen fbga rnarkbara 

 gularstycket Dessa rOr aro smalare hos Bislagtena, men ganska tjocka hos Vespa och 

 Ofriga former som jag undersOkt. Deremot aro markena efter deras andar (s) otydliga bade 

 hos Bi och Getyigar; stora och Oppna hos Tenthredineterna. PannskOlden (6) ar gan- 

 ska liten, ej begrilnsad af suturer och ofta foga markbar, belagen bakom Antennerna, 

 som oftast sitta hOgt opp Ofver inunnen. Intet nackstycke synes, men Ocellerna, som 

 alltid plaga vara 3, tyckas sitta sasom vanligt: det framre uti sjelfva parmskolden; de 2 

 Ofriga nast bakom dem, i de hopvuxna sidostyckena. Clypeus (c) ar ganska stor och 

 tydlig, ehuru alltid fastvuxen vid sidostyckena; han skjuter ej fram om dessa, men strac- 

 ker .sig bakat hOgt opp mellan Ogonen. Mandiblerna aro alltid stavka. 



De ofrige mundelarne (maxiller, labium och svalgets delar) ligga under hufvudet i 

 en stor, rundad vik (sinus gularis), som racker nara opp mot nackhalet. De aro lost 

 fastade vid denna vik och hufvudets Ofriga framkant samt sinsemellan, genom den mjuka, 

 hvita hud (punkterad pa figurerna), som har tillsluter hufvudets kavitet och som framtill 

 sanker sig in for att bilda svalget. Dessa delar bilda sugapparaten och maste, liksom 

 labrum, sarskildt beskrifvas efter deras olika beskaffenhet. Vi bOrja med den enklare 

 forinen deraf. 



Vespa crabro (II, afd:n H) har ingen utat synlig Labrum, ty denne del ligger 

 helt och hallet dold under clypeus, hvars framre kant ar ganska langt inbojd. Fran denna 

 inbojda kant utgar Labrum (d), som blott ar ett foga hardnadt veck af den rnjuka hii- 

 den, sa bredt som clypei framsta, tvara anda. Det ar n^got kortare an halfcirkelformigt; 

 har p& sin inre sida (mot munhalan) nagra injuka veck och ar, midtpS, den yttre, nagot 

 konvexa sidan, mot clypeus, forsedt med ett nedliggande, smalt, jamnbredt, hornartadt, i 

 andan nagot harigt utskott (dd, processus labri. TKEVIUANUS kallar denna del och dess 

 utskott: 5fre och undre tungan och afbildar dem sasom alldeles skilda). Detta organ 

 ligger val mellan mandiblernas rOtter och betacker munhalans och svalgets Oppning, sa 

 att endast utskottets anda kan ses utifran; men jamforelsen med de Ofriga Hymenoptera 

 och isynnerhet med Tenthredineterna (se nedan) visar dock, att det ar en verklig, ehuru 

 liten och mjuk labrum. Pa fig. 29 forestalles det onaturligt upplyftadt med en nalspets, 

 for att kunna ses. (Vidare harom i beskrifningen af Biens mundelar). 



Maxillerna (fig. 32 och 34: t, k) hafva det fOrsta, eller humeralstycket, litet och 

 tunnt. Det ledar mot bakre delen af gularvikens kant, men de bada aro dock langt at- 

 skilda. Andra, eller kubitalstycket ar tjockt och hardt och ligger med sin bakre anda tatt 

 intill det motsvarande, och derefter, tatt intill labium. I hvilande stallning ligger rot- 

 stycket bojdt bakat och de bada kubitalstyckena passa noga intill hela den hOga och 

 kullriga bradden af gularviken. Hos Vespa hafva dessa sednare en djup fals med bred 

 yttre kant, som lagger sig utanpa samma bradd (se fig. 30, k). Deras inre sida ar nagot 



