56 SUNDEVALL, INSEKTERNAS EXTREMITETEK. 



ar en utgang for salivkarlen. Att detta organ dessutom skulle vara genomborradt lang>at. 

 for att bilda ett sugror, sasom TKEVIRANUS och SWAMMERDAM antagit, ar visserligen moj- 

 ligt, men annu obevisadt, och synes mig icke sannolikt. Sakert ar att det !lr verksamt 

 vid sugningen, sasom en tunga, och att det utgor Insektens fOrnamsta srnakorgan, hvar- 

 fbre det gerna ma kallas tunga. Vid roten ar det nagot litet afsmulnadt och hornartadt, 

 med ett par sma, sneda, intryckta lineer, ungefar sasom frampa roten af ligula hos Vespa. 

 Den mjuka huden uti denna del har en hSgst besynnerlig inre textur, som ar lika med 

 den i motsvarande del hos Vespa; hon beskrifves och afbildas af TREVIRANUS. 



Mellan tungan och labial palperna ligga de s. k. Paraglosste (LATR. och FABR.), 

 som aro ett par tunnare, glest harbraddade halfslidor (ffff), hvilka omfatta tungan och 

 sjelfve omfattas af palperna. De falla dock ej tatt intill tungan, utan lemna ett tydligt 

 mellanrum mellan sig och henne, och tyckas vara till for att halla palperna nagot skilda 

 fran tungan. Hos Eucera Rro de sa langa som palperna (fig. 24); hos Apis korta och 

 trubbiga (26); hos Bombus och Psithyrus, a" och 9, aro de annu mindre. De sluta isyn- 

 nerhet tatt tillhopa pa undre sidan; pa den Ofre aro de vid roten nagot atskikla. De aro 

 att anse sasom ligulas fullstandigt afskilda sidoflikar. 



Ofvanpft andan af mentum ligga de nyss forut orntalade labialspjelarna (ff 

 vid/; figg. 23 och 26) och bakom dessa vidtaga, liksom hos Vespa, ett par andra, rnun- 

 halans spjelar (tt), hvilka med sin ena, krokta anda stoda mot mentum, och med den 

 andra racka opp mot clypeus, samt uppbara den mjuka huden vid sidorna af svalget. 

 Hflrigenom bilda de sjelfva munhalan, som sanker sig ned mellan dem. Mellan de bad a 

 framre, labialspjelarna (ff) ligger, fratnst p& mentum, en djup ranna, som, liksom hos 

 Vespa, leder fran ligula till munhalan. Har framtill sluta de bada hornspjelarna sasom 

 ett par lappar, sa tatt samman, att rannan kan bilda ett fullstandigt rOr. Men hos Bien 

 clelar rannan sig snart bakat i tva grenar; ty hornspjelarne atskiljas och lemna mellan 

 sig ett framat spetsigt, bakat bredare mellanrum (ft) som ar bekladt af mjuk hud, men 

 framat omgifvet af en hard, uppstaende kant. De tva grenarne af rannan, som ligga 

 mellan denna kant och hornspjelarnas fortsattningar, sluta vid de krOkta framandarna af 

 munhalans spjelar (vid ft, fig. 26), hvarest de oppna sig inat den mjuka ytan, som har 

 borjar utgora sjelfva munhalan, belagen mellan sina bada spjelar (tt). Uti denna iiiun- 

 liala Sppnar sig, narmare mot clypeus, svalget (t) med en transversel Oppning som till- 

 sluter sig liksom hos Vespa; och ofver denna Oppning lagger sig den inre labrum (Epi- 

 pharynx), som utgar nast framom svalgoppningen, mellan denna och den egentliga, yttre 

 labrum. Hos Vespa och de fiesta Hymenoptera ar det labrum, som hufvudsakligen till- 

 sluter hela munhalan. Hos Bien lagger sig den inre labrum ned mot bottnen af mun- 

 halan och denna tillslutes derigenom, att Ofre sidan af mentum lagger sig tatt under 

 munhalan sa, att .badas mjuka hud och l&ngsgaende spjelar (/ och tt) sluta tJitt tillhopa. 

 Det mjuka stallet pa mentum, mellan rannans bada grenar (ft) blir da ett lock for sjelfva 

 munhalan och denna har intet annat utlopp an genom den framre, enkla rannan (vid /), 

 som leder in mellan de hoplagda styckena af sista sugrOrsdelen. 



Att dessa sistn.amnda kunna sluta lufttatt tillsamman, lider val intet tvifvel; det 

 blir tydligt for en hvar som betraktar dera under forstoring, och siilunda uppkommer hiir 

 ett sugror, pa samma sfttt som hos Vespa, utan att rorformiga delar tyckas behofva tagas 

 till hjelp vid forklaringen. Tungan, atminstone vid roten omgifven af Paraglossaj, ligger 



