62 SUNDEVALL, IN8EKTERNAS EXTREMITETER. 



af maxillen har en ranna langsat sin inre sida, och att bada maxillernas fortsattningar 

 tatt forenas sinsemellan med samma inre sidor, s& att badas rannor tillhopa bilcla ett fint 

 ror. Detta ror gar (hos Papilio L.) ej anda frain till hufvudets fastayta; ty nara maxillar- 

 andans basis atskiljas bada rannorna och laggu sig ofvanpa Ofre sidan af denna basis (fig. 

 3, / 2)', men pa nedre vinkeln, vid maxillens harda del (3*), nurina de sig ater till hvar- 

 andra, dock utan att fullstandigt mOtas. Oaktadt detta ytliga lage aro de likval ej Oppna; 

 ty har dfvertackas de af. labruin, sorn tillsluter luftt&tt, och utgOra saledes nu blott 2:ne 

 ror i stallet for ett. Dar sora de ater kotntna riaru tillhopa, mOta de sannolikt ett fint 

 rOr, som jag dock ej sett. TREVIRANUS uppgifver att detta rOr blott ar en utforsgiiiig 

 fran salivkOrtlarna, och pastar med fullkonilig visshet att oesophagus langre ned delar sig 

 till tva grenar, som inga, ett uti hvardera maxillens fasta rnassa och fortsattes genom 

 dess langa spiralanda, saint Oppnar sig forst i dess spets (TREV. Verm. Schr. II, p. 99 

 100; sedan i slutet af p. 101 samt sid. 103, mom. 2). Delningen af oesophagus skall van- 

 ligen ske i hufvudet, och hos slagtet Sphinx nara spiralrorets rot; men hos Papilio rnachaon 

 redan i thorax. 



Efter denna uppgift skulle alltsa munuppningen vara fullkomligt forsvunnen, maxil- 

 lernas andar vara 2:ne sugrOr och den mellan dem liggande kanalen vara utforsgang for 

 saliven! Man maste tillsta att i fall ej en villa ligger till grund for denna beskrifning, 

 sa vore detta en af de besynnerligaste afvikelser fran det vanliga i naturen. Larvens 

 svalg ar, sasom hos andra djur, enkelt, utgaende mellari maxillerna, men ej igenom deras 

 massa. En omstandighet, som gOr TREVIRANI asigt annu mera besynnerlig, om ej rent af 

 misstankt, 9r att ingen slags munhala omtalas eller afbildas, som kunde forrlltta sugnin- 

 gen; utan denna fOrlagges, liksom hos Hymenoptera m. fl., till en sugmage, langt ried i 

 kroppen, hvars verkan anda opp i munnen, genom ett langt, harfint rOr, synes alltfor 

 otrolig. Vida sannolikare synes den asigt, sorn en hvar plagar fatta, genom ett blott yt- 

 ligt betraktande, och som antogs af de forut namnda aldre forfattarna och isynnerhet be- 

 stamdt af REAUMUR: att mellankanalen ar ett sugrOr och att sidororen kunna vara utfors- 

 gangar for saliven. Men emot TREVIRANI fina undersokriingar kan man ej satta blotta 

 sannolikheter, hvarfdre det vore Onskvardt att nya undersOkningar blefve gjorda. 



Fjarilarnes rnaxiller aro dock ej alltid sa bildade, som de har blifvit beskrifne. Hos 

 Bombyx mori (fig. 7, 8) aro de sma, rnjuka och 2-ledade, men hafva dock nagon likhet 

 med de ofvan omtalade. Kubitalstyckena, som afven har aro de forsta, ligga fastade 

 orOrligt vid hufvudets sidostycken och konvergera framat, men uppna- ej hvarandra. Det 

 foljande stycket, som motsvarar spiralandan, ar fritt utstfiende, men ej spiralbojdt och 

 kan ej forenas med det motsvarande. Det saknar riinna pa, inre sidan, ar ungefar sa 

 tjockt som det forsta och s kort, att det ej uppmlr clypei bradd. Flora arter af slagtet 

 Bombyx, hvilka ej kunna suga, hafva dylika maxiller, och sannolikt ar det dessa som 

 TREVIRANUS hos B. pavonia minor formodar vara sugvartor (1. c. II, 109). 



Labium (/, g, fig. 2 och 5) ligger mellan och bakom maxillerna pa hufvudets 

 undre, konkava sida, nast framom den mjuka gularhuden p& dess bakre yta. I stallet 

 for att utskjuta med sin anda sasom en pelare eller skifva, som skulle kunna lagga sig 

 framat och betacka munnen, ftr labiuin s& nedplattad att han blott utgor ett hornartadt, 

 fastsittande stycke af hufvudets yta. Vanligtvis ar detta stycke enkelt, triangelformigt, 

 med framre spetsen liggande mellan maxillernas frarnandar, och med de tva bakre hOrnen 



