22 SUNDEVALL, INSEKTERNAS EXTREMITETER, 



isynnerhet pa Tab. 8); men den ar blott i korthet framstalld utan att utreda de sarskilda 

 vingadrornas beskaffenhet och utan att benamna dem, samt lemnar saledes allt for mycket 

 rum at godtycket. 



Vingarnes form och antalet samt fOrgreningen af deras adror aro visserligen ganska 

 olika hos olika insektordningar, eller t. o. m. hos olika sHlgten af samma ordning (t. ex. 

 Stratiomys, Tabanus, Syrphus, Musca, Trineura, Tipula), men vid narmare undersGkning 

 inser man snart att dessa olikheter ofta aro mera skeribara an verkliga (Tabanus, Musca) 

 och man finner n&gra gemensamma drag i aderfurdelningen hos alia, hvarigenorn en all- 

 man jamfdrelse och en allmant gallande terrninologi blir mojlig. Men derjamte kan man 

 ej undga att finna, att en Ofverensstammelse verkligen finnes mellan vingens och fotens 

 yttre form. Vingroten omgifves alltid af flera ganska srna, harda stycken (les Apodemes 

 AUD.), som leda mot segmentets scutum och pleura och aro tamligen olika hos olika ord- 

 ningar. (Nagra af dem aro afbildade, PL IV, figg. 1, 2, 3, 8, 14, 15, sign. op). Dessa 

 kunna allenast betraktas sasom ett i flera delar upplost basalstycke, svarande mot fotens 

 humerus (coxa). Nagot efter midten af vingens langd finnes ett stalle, dar vingkar- 

 lens utseende tydligen forandras i det en tvargren (Tab. IV: m) oftast finnes rnidt inne i 

 vingen, fran hvilken tva eller flera langsgrenar utga. Detta stalle utmarkes oftast i yttre 

 kanten (costa) genom den fullkomliga foreningen af de tva yttersta, fran vingroten utga- 

 ende vingkarlen (vid 6), samt, hos ungefar halften af insektklassen, af en derefter foljande, 

 ogenomskinlig flack (stigma, carpus, eller macula carpi; vi kalla honom heist ptero- 

 stigma BURM.; Vingflack; c). Mellan denna flack och nyssnamnda karlforening finnes of- 

 tast ett mer eller mindre tydligt afbrott eller en inskarning i sjelfva den tjocka vingkanten 

 (16, 6) och hos Coleoptera bildar detta stalle en ledgang, i hvilken vingen alltid i hvilande 

 tillstandet ligger bojd. Detta stalle atskiljer 2:ne hufvuddelar af vingen, af hvilka det 

 forsta (fran roten till b och m) synes mig utgora en motsvarighet mot fotens kubital- 

 stycke (feinur))), den ofriga (hos Coleoptera rOrliga) vingandan, blir d;i svarande mot 

 handen (carpus och digitus, eller tibia och tarsusw tillhopa). Men jamforelsen kan ga 

 annu langre. Sjelfva vingroten har ofta, pa ett kort stycke (till I), ett annat utseende an 

 den derefter foljande delen, och detta stycke slutar med en fOrgrening af mellersta ving- 

 karlstammen samt ofta med ett par sma, tjocka flackar i vingen, som likna tvaradror och 

 kanske ofta, men icke alltid, aro det, samt bilda fOreningar mellan Ifxngskarlen. Detta lilla 

 stycke ar isynnerhet tydligt hos Diptera, och hos Musciformia ar det ytterligare utmarkt 

 af en flik i vingens inre kant (lobulus ale; se fig. 5 7: lob.); det kan jamfOras med det 

 lilla stycket (condylus, eller trochanter) , som utgOr bdrjan af fotens andra hufvuddel. 

 Pa nyss utklackta Diptera, isynnerhet af familjen Tipulariaj, ser man ofta vingen boja sig 

 pa det stalle hvarest den omtalade fOrgreningen och de fortjockade flackarna ligga, inhan 

 dessa annu hunnit bilda sig och stelna. 



Det ar svart att inse nagon annan grund for en likhet i sammansattningen mellan 

 en rygg- och en buk-extremitet, en vinge och en fot, an den, att de aro nagorlunda lik- 

 artade bihang till samma kropp, till och med till samma segment. Men de anforda Ofver- 

 ensstammelserna synas vara alltf&r patagliga for att icke vara verkliga och om an de cj 

 skulle befinnas vara lika tydliga som de, mellan fogelns vinge och fot, s& torde de dock 

 vara tillrackliga f6r att utgOra grunden for benamningen af vingens delar. JURINE har 

 insett att en sadan likhet fans (med menniskans arm) och darefter benaumt nerf radial, 



