4. OM VINGARNA. 23 



och cubital sarnt carpus (stigma) och de darifran rnot vingspetsen utlOpande cellules 

 radiales och cell. cubitales. Men redan dessa tre sist anforda namnen, jamfOrda med de- 

 larnes lage, visa, att ban icke hade klart uppfattat likheten. Vi framstalla bar en ter- 

 minologi, soin grundar sig pa sainma jarnforelse, med var arm och saledes afven rried In- 

 sekternes fetter, och hanvisa till figurerna pa Tab. 4, hvilka alia aro betecknade med 

 samma bokstaf vid samina del. 



A. Costa alae (eller vas costale; nervus costalis auct,, PI. IV: ab) ar vingens fOr- 

 tjockade yttre kant. Da en tydlig vingflack (pterostigma) finnes, b5r man skilja 

 mellan den egentliga costa (ab) och den fran vingflacken mot vingspetsen utgaende kant- 

 adern (vas postcostale; d, figg. 1, 8, 14 16). Costa slutar da, sasom forut namndes, vid 

 vingflacken, men ligger med sin anda tatt intill honom, hvilket oftast synes mer eller 

 rnindre tydligt hos Hyrnenoptera (figg. 15, 16). Men da intet pterostigma finnes, fortsattes 

 costa oafbrutet. Den egentliga costa sakrias understundorn, t. ex. hos Pteromalinerna. 



Vas subcostale (nervus subcostalis rec.; FALLENS nervus secundarius), Subcostal- 

 adern, utgar sarskild fran vingroten, nast invid costa och slutar genom sin fbrening med 

 henne (vid b) nara pterostigma, da detta finnes. Nara vingroten plaga oftast de bada 

 vingkarlen forenas genom en tvarader (vas tr. subcostale) eller en f5rtjockning i hinnan (). 

 Vas subcostale ar egentligen blott att anse sasotn en fOrdubbling af costa: ofta aro de ej 

 tydligt atskilda (Coleoptera, Ichneumonina), och da den ena saknas, finnes ej heller 

 den andra. 



B. Mellersta vingaderstammen (truncus medius) utgar darnast fran vingroten 

 (Tab. 4, e), men delar sig straxt, vanligtvis i tva hufvudgrenar, namligen: 



l:o Vas radiale, radialadern (nervus auxiliarius FALL.), utgor hufvudsakliga fort- 

 sattningen af stamrnen och ligger narmast intill costa; slutar i pterostigma, eller da detta 

 ej finnes, i costa (vid c) efter foreningen af costa och subcostaladern. Da denna vingader 

 ar forgrenad (hos Diptera och Lepidoptera, figg. 3 8) bor starnmens fortsattning, som 

 ligger narmagt costa och forst slutar i henne, anses sasom fOrsta radialgrenen. De fol- 

 jande grenarna anses for radialgrenar i den ordning de ligga fran costa: 



Ram us rad. secundus (eller vas rad. sec.), andra radialgrenen, afgar f5rst (till e2). 

 och fran denna afgar ofta en ram us tertius; flera tyckas ej forekomma (fdrr an i vin- 

 gens 3:dje afdelning, dar de blifva: rami postradiales). Orn mellanrummen behofva 

 sarskildt omtalas, sa aro dessa de egentliga arese radiales (r). 



Anm. I allmanhet mSste man rakna vingadrorna fran costa, yttre eller frarcre vingkanten, som sjelf ar den 

 forsta och som ar bestamd. Adroraa vid inre vingkanten aro hogat obestamda till lage och antal. I nagra fa 

 fall synas flera adror utga sarskilda, direkte fran radialadern (se nedan, vid Trineura och Aphis), da man val kan 

 benamna dem i enlighet med den har framstallda allraanna terminologien; men nagongang torde det vara beqva- 

 mare att benamna dem efter afstandet fran vingroten eller viugapetsen: den forsta, andra o. s. v. fran vingens 

 rot, eller fran dess spets. 



2:o Vas a ulnaria 1, 2 et 3, sallan flera (g, g), utga vanligtvis fran en gemensam 

 stam (vas ulnare commune) som ar andra hufvudgrenen af mellersta aderstammen, och 

 som oftast ar ganska kort saint ofta krokt och mycket otydlig, sasom hos Diptera (figg. 

 5 7); hos Hymenoptera ar ban ganska lang och rat (figg. 14 16, g). Ulnar-adrorna 

 kunna afven utga skilda fran den gemensamma mellersta stammen. Att det sista af dem 

 utgar sarskildt darifran, ar vanligt hos Phryganeer (fig. 4) och Tipularier (fig. 8). Nara 

 vingroten (vid I), mellan vas radiale och borjari af vasa ulnaria, finnes ofta en fortjock- 



