28 SUNDEVALL, INSEKTERNAS EXTKEMITETER, 



.'idrorna, hvarigenom vingen alldeles saknar stOrre aiver, och ingen tydlig olikhet finnes 

 iiu-llan aderforloppet i vingens bada hufvudafdelningar. Radial-adern (ec) ar enkel, ut- 

 lopande till vingspctsi-n. mm ulnar-givnania (eg) pliiga vara talrika. I allmanlu-t, aro de 

 bakre vingarnas admr lika mod de framres; men hos Libellula och Orthoptera aro dessa 

 vingar mot roten inat utvidgade, med talrikare vasa interim. En sort ptero stigma fin- 

 lies blott hos Libelhilhue och Psocus, men hos bada ganska olika med det hos aiidra 

 Insekter. - - Pa hithorande figurer aro de talrika tvaradrorna utelcmnade. 



Libellulina) (fig. 9, 10), sorn i flera hanscenden aro mest cget bildade, hafva en 

 dnnkel, val begransad flack, i form af ett pterostigma, nara vingspetsen, mellan costa och 

 vas radiale; men den vanliga inskarningen, eller begransningen mellan pterostigma och 

 costa, finnes Idngt derifran, vid halften eller narmare $ af costa (6), dar vas subcostale 

 upphor. Det ar ock vid detta stalle, som vingens andra hufvuddel borjar. Radial- och 

 ulnar-adrorna utga fran vingroten alldeles atskilda! men de forenas snart af en tvaradcr 

 (vid 1), fran hvilken utgar, till vingspetsen, en flera ganger tvadelad ader samt ofta en 

 an nan enkel, eller kortare, hvilka, ehuru de utgii fran en tvarader, tydligen tillhiira ulnar- 

 adrorna. Deras nedre anda star alltid narmare intill dessa och bojd mot dem. I grami- 

 skapet af samma tvarader ligger dessutom, bakom den egentliga ulnar-adern, en ganska 

 markbar ader-triangel, som blifvit anvand for slagt- och artbestammelser och fatt namn 

 af area triangularis (cellula triangularis eller triangulus discoidalis). De nyss forut om- 

 talade ulnar-adrorna synas ej vara mindre armlndbara for samma andamal, da de lamp- 

 ligen skulle kunna kallas vas transversum principale, samt vasa praeulnaria. (I 

 sadana fall som detta torde det vara forlatligt att bilda namn f'Or tillfallet). 



Ephemera har costa, anda ut i spetsen atfoljd, med tamligen stort mellanrum, af 

 ett vas subcostale; vidare ett enkelt vas radiale och ett vas ulnare, som fyller stOrre delen 

 af vingen med sina grc-nar; saint slutligen nagra vasa interna, fran en gemensam basis, 

 nastan som hos Orthoptera. Bakvingarna aro val sina, men hafva nara lika adror med 

 de framre. 



Gryllina (fig. 12) och Mantis L. hafva intet pterostigma. Vas radiale ar enkelt 



mot ulnar-sidan, men har i framvingarna, utat, talrika, sneda tvargrenar till costa. En af 



dessa grenar, som utgar fran basis (till b) och ar utat starkt fOrgrenad, har ofta (hos 



Arndiurn LATR., Gryllus FABR.) hela utseendet af en subkostal-ader. Uliiar-adrorna aro 



2 hufvudsakliga, som med sina grenar fylla stOrsta delen af vingen. Den forste af tlcm 



ligger langs at hela vingen tatt utmed radialkarlet och tyckes ofta dermed sammanflyta. 



\ a>a interna (i) aro i framre vingarna omkring tva, oftast obetydliga; men hos hannarna 



af Locusta och Gryllus LATR. (Acheta FABR.) m. fl. aro de stOrre och bilda en stor rundad 



area med starkt upphojda adror, som utgor ett sangapparat: hon ger Ijud da hon guides 



mot den i andra vingen (se fig. 12). 1 bakre vingarna, som intill utvidgas, aro de talrika, 



rata och utga stralformigt fran en gemensam rundad basis vid vingroten. Ofverallt aro 



fvaradrorna talrika, men i de laderartade framvingarna blifva de ofta otydliga. Blatta 



visar i hufvudsaken sainma bildning, men har tatare vingadror. Radialkarlet sammanfly- 



ter nastan fullstandigt med f&rsta ulnar-grenen. Vasa postica aro alltid talrika och hos 



de storre arterna (Periplaneta BURM.) utan tvaradror till ulnar-adrorna, hvarfore vinghin- 



nan dar latt gar sonder. 



