* ) o C * J89 



med exacerbation hvar afton. Tungan ar mer 

 eller min'dre oren, cfter fubjedets befkaffen- 

 het5 men annars har jag hos fa rrulrkt nagra 

 conftanta figna faburrae biliofae. Symptomerna 

 aro utorn de vid b6rjan befkrefneRheumatifka 

 plagor endaft 2:ne fom 5ro Jika belvarlige at 

 bafva,fom de fjuke befvarande 3 i:oEn hofta^otn 

 antingen i b<5rjan lindrigt infinner lig eller f6rft 

 under ioppet af fjukdoraen begynner, men f5 

 envift fiitager, at den aktadt vanliga medel 

 och anodyna befvarar den fjuke iika fa lange, 

 fom den mattande Febern varar. 2:0 DeSpas- 

 modiH<a akommorna, fom ej elier lata ftilla 

 iig, och Iika envift fortfara. Sjukdomen ar ej 

 dodandej de fa fom dodt,hafva antingen va- 

 rit gamle och utlefvade elier fadane uflingar 

 f6r hvilka lifvet varit en b6rda. Inga elaka ock 

 brydfamma fymptomer, utom de namde, at- 

 folja, men langvarigheten uttrottar bade Laka- 

 ren och den fjuke. Febern tyckes varkeligen 

 vara fmittfamj ty i et hus dar den inkommer , 

 undflippa fa eJler ingen^ men at utrona pa hvad 

 Icitt fmittan meddelas, ar fvarare, ty ofta bar 

 i hufet den bSrjat fjukna 5 fom man ej -kunnat 

 nnifstSnka for nagot omgange med nedfmittads 

 perfoner. Den ar ock fa vida olik andra bar- 

 jande farfoter, at den Iika fa mycket och na- 

 ftan mer angriper de f6rnamare, an den famre 

 hopen, i fynnerhet Fruntimren. Efter denna 

 korta och ofuiiftandiga be/krifning a fjukdo- 

 men , famt innan jag vagar utbedja-mig Kongl. 

 Cojlegii mogQar^d, huru jag vid deis /k5tfel 



