magnetisk titanj i rnsund, liiiiTO'rande uf hyperitens forvittring. 

 Denna sand har lemnat material till underso'kningen. Titan- 

 jernet utdrogs med magneton och underkastades sedan ftfrnyade 

 granskningar under loupen. De s5 renplockade titanjernkornen 

 visade en egentlig vigt af 4.65. For alt erfara mtlngden af 

 jernoxidul och af jernoxid, glodgades mineralet i syrgas, tills 

 vigten blef konstant, hvareftcr denna vigttillo'kning jemfOrdes 

 med syrehalten uti den vid analysen erhallna jernoxiden *). 

 Analysen gaf: 



Titansyra . . 25.82 syrehalt 10.25) 



Tennoxid . . 0.51 0.131 38 



Jernoxidul . 31.45 . . 6.98 



Jernoxid . . . 39.17 . . 11.74 



Manganoxidul 0.56 

 Kalkjord . . 0.61 

 Talkjord . . 0.51 

 Chromoxidul. 0.1.0 

 Kiseljord . . 1.93 

 100.66. 



Om man, vid beredningen af detta resultat, utgar fran 

 del antagandet, att mineralet vore sammansatt af ett neutralt 

 jernoxidultitanat (FeTi), sammankristalliseradt med jernoxid, sa 

 aterstSr dock b5de jernoxidul och jernoxid, hvilka i fo'rening 

 med hvarandra s&som magneteisenstein troligen varit mekaniskt 

 inblandade. Det underso'kta profvet innehaller enligt ofvan- 

 st&ende analys v. p. 85 p. c. titanjern och 1 $ p. c. magne- 

 tisk jernmalm, men ganska sakert a"r detta olika fo'r olika 

 stuffer. Ulfo titanhaltiga jernmalm torde saledes kunna anses 



*) Vid ett annat forstik, der mineralet reducerades genom glodgning 

 i vatgas, och der de respektive halterna af jernoxidul och jern- 

 oxid beraknades genom jemfdrelse af denna vigtsforlust med sy- 

 ret hos den vid analysen erhSllna jernoxiden , utfoll resultatet 

 helt annorlunda. Denna olikhet har tydligen berott p& den, 

 enligt EBELMENS nyligen bekantgjorda forsok, titansyran tillkom- 

 mande egenskapen, att genom glodgning i vatgas lta, fifminslono 

 j)artii:llt, reducera sig till sesqvioxidul. 



