30 



For tonen 3n blifver maximum af intensitet, nar an- 



slagnings-stallet ar vid n , 8 , $ 



minimum vid j % 

 Tor tonen 4/i ar maximum vid , $ , $ , I 



minimum vid f , $ , t 



For tonen 5n ar maximum vid TIT , A , A , A , vfe 



minimum vid A , A , A , A 



0. S. V. 



Ar striingen icke b'fver 1 meter lng, sa behofves var- 

 samhet och ofning, for att genom dofning af grundtonen fram- 

 stalla isolerade de hb'gre harmoniska tonerna an 6n. Likval 

 har jag p ett monochord af 1 meters la'ngd kunnat salunda 

 framstalla t. o. m. tonen 9n. Nar drat blifvit vandt vid dessa 

 hogre harmoniska toner, hor man dem dock battre samtidigt 

 med grundtonen, an om man forsoker att dofva denna. 



Af det fdregaende synes, att, nar man anslar en strang 

 pS dess midt, s bekomma alia de jemna harmoniska tonerna 

 minimum och alia de udda maximum af sin intensitet. Oc- 

 taven och dubbla octaven blifva saledes i forhallande svaga , 

 d5 deremot tonerne 3/i och 5n sardeles tydligt framsta. Till 

 och med tonerna In och 9n aro for mitt dra pS en langre 

 siriing ganska miirkbara, vid hvilket anslagningsstalle som heist, 

 och gora ett oangenamt intryck, ju tydligare de framsta. 

 Redan for langre tid tillbaka har jag anmarkt den mindre 

 rcna ton, som uppkommer, nar en strang anslas vid midten. 

 Vi se har, att orsaken dertill bo'r sb'kas i de jemna harmoni- 

 ska lonernas svaghet och den ofverviigande styrkan hos de 

 uilcla. Pa hvilket stalle strangen bb'r anslas, for att den m 

 };if\a sin fylligastc ton, iir svart att afgora. Likval vill jag 

 med stbd af crfarenheten och p3 toorctiska grander fbresla 

 Mui'lln 4:dcdclen och 3:<lje(lclen af langden if ran a'ndan. DA 

 blifver nemlig(Mi <l<Mr harmoniska tonen In rnycket stark, och 

 den dishannonierande 7n s5 svag som inojhgt. 



Nar man, genom att berora den vibrerande strangen vid 

 dess nndt. dofvar grundtonen, s dofvar man med detsamma 



