243 



men smaningom mindre Ijusl , kiuippt mer an de andra, och 

 de morkare periferiska partierna mSngfalldiga sig ater till 

 dubbla antalet eller deromkring, blifva nastan kulformiga, 

 nastan fi ia , hvarvid de blifva klara och karnorna forsvin- 

 na, derpa ga de ater tillsamrnans, blifva morka, och 

 karnorna komma fram. Klyfningsprocessen foreter saledes vissa 

 stadier: hvarje af dem borjar dermed, att del centrala par- 

 tiet framlrader sjelfstandigt, derpa" dela sig de periferiska i 

 flera kulor, blifva klara och karnlosa, men smalta ater till- 

 sammans, hvarvid den centrala gar upp i en af dem. hvarpa 

 de blifva morkare, karnorna komma fram, och hvila intrader. 

 Detta fornyas a'nnu elt par ganger, men ju mera de periferi- 

 ska klyfningskulornas antal foiokas, desto svarare blir det att 

 folja forloppet, sa mycket mer som utvecklingens gang synes 

 nagot modifierad. Kulornas innehall vexlar icke mera sa tyd- 

 Jigt i klarhet och dunkelhet. Karnorna synas blifva mera 

 konstanta, de tyckas icke mera forsvinna periodiskt och i det 

 riedre centrala, forr klara partiet, som nu iir nastan sa dun- 

 kelt som de o f riga, sags stundom en karna framtrada. Om, 

 sasom det vill visa sig af det foregaende, karnornas periodiskt 

 tydligare framtradande i det morknade vitellusinnehallet atfoljer, 

 ma ban da betingar hvilan i de yttre formforiindringarna, medarr 

 deras forsvinnande ,och vitellusinnehallets dervid , troligen der- - 

 igenorn, klarare beskafFenhet betecknar pagaende yttre form- 

 forandringar, sa foranleder karnornas, atminstone skenbara, 

 storre bestandighet mot klyfningens sednare stadier den for- 

 rnoclan, att de talrikare, men mindre periferiska klyfningsku- 

 lorna nu begynna att konstituera sig sasom celler. Af samma 

 skill synes det antagligt, att det ursprungligen klarare, cen- 

 trala, nedre partiet, i hvilket en karna sednare borjar att 

 visa sig, ocksa sednare an de andra intrader i klyfningens 

 process. Men detta partis delning undgar iakttagelsen derige- 

 nom, att vitelli ofra, periferiska parti, vid alltjemt tilltagande 

 kly fning i flera kulor liksom va'xer ofver och smaningom till 

 allt stone del innesluter det nedra centrala, hvilket, forr ljusare 



