19 



Embetel redan upptitoNl det <rjorda misstagef , sa att jag Imp- 

 pas, alt ini^eri vidare olagenhet deraf uppkommer, och all 

 det blott Aterst/tr all motverka do missbruk, som p3 manga 

 salt forsokas vid praemiornas begarande. For alt vara fullt 

 brukbar, och sdledes 'lor att kunna vinna premium, borde e\\ 

 dackad slorfiskebat vara af minst 14 lasters dragtighet, eller 

 13 a 14 alnars kol och 3| a 3^ alns inv. djup, sarnt nodvandigt 

 fardigt inredd for sallningen om bord, hvilket sednare ej all- 

 lid la'rer hafva varil handelsen. Afvcnsa kan den fordran go- 

 ras, da sa betydliga praemier uldelas, att den ar ny. En 

 dackad bat finnes ha'r, soni ar i allt hanseende andamalsenlig, 

 af v. p. 14| laslers draglighet och 14 alnars kol. Den till- 

 horer en ntmarkt skicklig fiskare vid namn Olaus Persson i 

 Sunna ; jag hoppas att han erhaller det pra?minm han, ehuru 

 nagol sent, har sokt. 



Makrillfiskel har lyckats endast i norra skarg^rden, 

 mest med vad, nagot med drifgarn. Fisket med ranndorj 

 har minst lonat sig. Orsaken hartill uppgifves vara den, 

 att det vanliga, har kallade Ganeskaret , Norrmannens Kodaat, 

 som anses vara Makrillens fornamsta foda, gatt djupare ned 

 i vattnet, till folje af del ostadiga vadrel, som standigt af- 

 vexlat med slorm och regn. Under vackert vader g^ir del 

 annars i valtenytan. Skarfolket lorklara pa detta satt den 

 hogst ovanliga omstandigheten, att makrilien i ar sallan synls 

 i vattenytan, ehuru den i mangd besokt skargarden, utan 

 hSllit sig pa djupet. 



Sillfisket har varit daligt. Under vinterm^naderna 

 blef sillen, sasom vanligt i Tjorns skargard, ej eftersokt. Lik- 

 val f^ngades nagot stor sill i Januari manad, under isen med 

 skaddegarn, ett bevis att atminstone nagot slirnm var tillsta- 

 des. I norra skargarden, kring Grafverna och Fjallbacka, 

 fangades da nagot litet Skarpsill, blandad med s. k. Loddsill. 

 Pa senhosten var forhallandet lika i samma skargard. 



Har vid Tjorn i Stifjorden fanns under sommarmanaderna 

 god tillgAng, men den togs blott i ringa mangd. Pa senho- 



