303 



Cb&Q 



Hiiraf erhalles v= - , hvilkel va'rde ar inindre an 



J 2 /3 3 ' 



ei/3a, emedan ]3, och a'nnu mera ]3 2 ar <1, och saJedes 

 2 j3 2 >l. Nedsattes A, och 1? vidrores, forsvinner all fri 

 eleklricitet i B och />, och &a bindes &ter i B. Upp- 

 lyftes ^/ ater, ar (#0+]3)0 summan af elektricitetsmangderna 

 i B och /?. Kallar man derfore den elektricitet, som bindes 

 i C, efter andra 6'fverflyttningen, y, sa erhSlles pd samma 



i 3 

 salt som forut y =(<st+j3j-) x -- . Pei samma sa'tl blir, cf- 







ter tredje ofverflyttningen j r/ = (fltfl+/3j') X -- o. s. v. Infor 



2 /3 2 



man successivt i dessa expressioner vardena pS j, j' &c., 

 och kallar den i 6* efter oandligt antal ofverflyttningar bundna 

 eleklriciteten Y sS erhalles 



t 

 + 



2 /3 2 \ 2 ]3 2 (2~/3 2 ) 2 (2 /3 2 ) 3 . 

 Serien inom parenthesen ar, som man ser, geometrisk 



och aftagande. Summeras den, erhalles F=- , hvil- 



ket va'rde pa den bundna elektriciteten i C ar den grans, 

 hvarofver man icke kan komma vid repeterade ofverflyttningar. 

 CAVALLO anmarker ocksa vid sin mulliplikator, att lorstark- 

 ningen efter hogst 30 till 40 ofverflyttningar icke kunde drif- 

 vas la'ngre, ehuruval CAVALLOS satt alt 6'fverflytta elektricite- 

 ten ar fordelaktigare an Hr SVANBERGS. 



Hr SVANBERGS instrument till forsla'rkande af kontakts- 

 elektriciteten liar naturliglvis samma fel, som BENNETS och 

 NICHOLSONS. Begagnas glasskifvor att atskilja in^tallskifvorna, 

 forekommes visserligen elektricitetens ofvergang, och forstark- 

 ningon kan drifvas vida la'ngre, men harigenom blir instru- 

 mcntet i hog grad osakert, och knappast anvandbart, nar 

 friiga ar om att forstarka den svaga elektricitet, som upp- 

 komrner genom kontaklen mellan ledare. Vid en undersokning, 



