123 



gjordt, nog blir det spordt. Fast Gud- 

 nas! horde jag inte saga. Det ar all- 

 deles ratt att det blir spordt, sa, att 

 man kan skilja en hederlig flicka ifran 

 en tockcn der. , 



Men hvad f-n ar det da, som 

 hela staden och de narmaste sock- 

 narna vet? 



Jo, ser herr majorn^ detderfol- 

 ket flyttade hit till staden for ett par 

 &r sedan, utfattiga, och flickan borjade 

 fortjena litet med som. Modren, om 

 hon gor nagot eller intet, det vet Gud, 

 det blir hennes sak. jag la'gger mig 

 aldrig i andras affa'rer. Hur det var, 

 sa borjade de repa sig.. sa att det tycks 

 icke ga nagon nod pa dem. De ha 

 till och med en piga nu, fast jag tyc- 

 ker att de just inte kunde vara for 

 goda, att passa upp pa sig sjelfva. 

 Visst funderade vi, nar vi kommo 

 tillsammans, hvar det togs ifran, for 

 nog kan man val forsta, att inte en 

 flickas arbete kunde racka till att foda 

 tre personer, men ingen visste just da 

 a'nnu nagot ondt om dem. Och Gud 

 ma veta, att det bjods till fran alia 

 hall, att komma underfund med hur 

 det gick till, for hvar och en ville i det 

 langsta tro allt godt. Na, en vacker 

 dag, har, i borjan af sommaren, hette 

 det, att mamsellen var sjuk, fast ingen 

 kunde se det pa henne heller, men 

 sjuk skulle hon vara, och maste gora 

 en brunnsresa. Na ingen misstankte 

 uagot anda, hvem vill inte gerna tro 

 val om sin na'sta, sa la'nge nagon moj- 

 lighet ar. Att vi skulle fundera pa 

 hur hon skulle ha rad att gora en sa- 

 dan resa, det var val naturligt. Det 

 skulle inte kosta s litet det, for henne 

 och modren. Na., det var deras sak, 

 jag la'gger mig aldrig i andras affarer. 

 Mamsell kom hem igen, och hurudan 

 nu sjukdomen hade varit, men inte 

 kunde det synas pa henne att hon va- 

 rit sjuk. Men hon hade inte varit 

 hemma ett par tre veckor, forran ett 

 barn blef ditburet, som kunde vara en 

 fern, sex veckor gamrnalt. Det slar 

 precist in med hennes brunnsresa. Nu 

 ska det heta att det ar ett frammande 

 barn, men ingen far veta hvems det 

 -ar. Nog kan vi val vara dumma h&r 

 i'staden , 



Ja ha, nickade majoren. 



Men sa dumma a vi val anda 

 inte, att vi lata narra oss af en sadan 

 saga. Hvarfor skulle hon icke kunna 

 saga hvems ungen ar, om hon hade 

 rent samvete? 



Fru Knopp observerade val att ett 

 hotande moln borjade sprida sig ofver 

 majorens ansigte under berattelsen, 

 men hon tog for afgjordt, att det var 

 fasa ofver den rysliga handelsen. Hon 

 fortfor derfore, for att a'nnu mer upp- 

 drifva den: 



Men det ar val va'rre an'majoren 

 tror, va'rre an nagon hederlig menni- 

 ska skulle kunna tro. Hon ar forlof- 

 vad med en annan, och han stackars 

 tok! en beskedlig karl annars, han, a'r 

 den enda, som a'r nog enfaldig, att 

 tro henne pa hennes ord, att det inte 

 a'r hennes barn, och a'r nog fa'rdig att 

 gora allvar af giftermalet anda. Och 

 det ma han gora, om han sa tycker, 

 det blir hans sak, jag lagger mig al- 

 drig i andras affarer. Men si nog vore 

 det synd anda, att inte oppna ogoneu 

 pa honom, sa ta'nker jag, och manga 

 med mig. 



Men a'r frun ratt sa'ker pa att 

 saken forhaller sig alldeles sa, som 

 frun berattat? fragade majoren dystert. 



Herre Gud! fraga hvem herr ma- 

 joren vill i hela staden, sa skall herr 

 majoren fa hora samma ord af alia! 

 Och ka"nd sak ar sa godt som vittnad, 

 det vet nog herr majoren. Och nog kan 

 man forsta hvad forargelse det skulle 

 va'cka i var stad, der aldrig nagot sa- 

 dant ha'ndt i mannaminne. Och sa 

 skulle frammande folk tranga sig in, 

 och sa'tta en sadan skamflack pa staden. 

 Och modren, tror herr majoren att 

 hon sorjer? Nej, alldeles som det skulle 

 sa vara. Och hon a'r likva'l enka ef- 

 ter en hederlig prestman. Om nagot 

 sadant kunde handa med min dotter, 

 sa skulle jag af blygsel sjunka tva'rs- 

 igenom jorden. 



Na sjunk nu da tvarsigenom jor- 

 den, fordomda sqvallerka'ring! skrpk 

 majoren, fa se hur va'lkommen ni blir 

 hos Hottentotterna, eller hvad det a'r 

 for pack, som bor der midtemot oss. 

 Pojken tillhor just er dottsr 03*1 

 min son. 



