124 



Och fru Knopp sjonk, likval ej tvars- 

 igenom jorden; soffan, som hon sjonk 

 ner i, var bastant nog, att forekomma 

 vidare sjunkning. Ah! jag dor, skrek 

 hon, den ena gangen efter den andra, 

 men som det ej en gang lyekades 

 henne att svimma, lat majoren ej 

 skramma sig af hotelsen, utan fortfor: 



Flickan hade bedt mig, pa sina 

 bara kuari, kan jag nastan saga, att 

 myeke forsigtigt komma fram med det 

 der for hennes mor, och utverka hen- 

 nes forlatelse. Det var mig en svar 

 kommission, jag kan inte mycke med 

 att si a krokar, och ga som katfen 

 kring het grot. Lyckligtvis behb'fver 

 man inte vara sa forb grannlaga 

 med frun. marker jag, och sa till vida 

 a'r allt godt och bra. Men att sprida 

 ut sadana der rykten kring staden och 

 skicka budkafle kring socknarna for 

 att sva'rfa en hederlig flicka, hvars 

 hSnder frun borde kyssa, det a'r ge~ 

 ment. Men jag skall reparera saken 

 jag, jag skall la pojken pa armarna, 

 och sk'rika kring hela staden, och kring 

 socknarna med, om det behofs, att det 

 ar min sonson och fruns dotterson. 



For Guds barmhertighets skull, 

 gor inte det, nadiga herr major! jag 

 skulle skammas b'gonen ur mig. Lat 

 det nil vara som det a'r. 



Lata det vara som det a'r? Nej 

 se, det gor jag nu, tag mig f-n inte. 

 Och skarns inte frun ogonen ur sig, 

 for frun har sta'llt till, sa s'itta de bra 

 fast. Med dem har det ingen fara. 



Fru Knopp uppgaf det ena jam- 

 me'rropet efter det andra. Tjut da 

 inte sa ohyggligt, skrek majoren, det 

 ar val inte sa forb ^ farligt, allt kan 

 ju bli godt igen. Flickan a'r bra, och 

 inte blir hon val sa'mre for det att 

 hon blir min sorihustru. Jag kan bara 

 vara fOrargad pa henne, for att hon 

 har en sa dalig mor. Na, det rar hon 

 val egentligen inte for; men hade on 

 kunnat forekomma det i tid, nog hade 

 det varit ba'ttre. Ja j% tyst nu, jag 

 sSger ingenling mer. Vi ska ju nu bli 

 slfigt, och da ska vi val bjuda till att 

 Tara va'nner, sa godt det vill lata sig 

 gora. Sitt nu vackert stilla och ho'r 

 pa mig. 



Och majoren borjade berStta: Se det 

 gick som det rasande latt kan ga, nfir 

 en ung karl och en hygglig flicka raka 

 tillsammans, de borjade tycka om 

 hvarandra; rnin son nemligen och fruns 

 dotter. M, det var nu helt naturligt. 

 Men ilia var det, att de lato passionen 

 forleda sig till felsteg. Frun skall 

 veta att jag ar lika man om sedlighe- 

 ten i mitt hus, som frun ar man om 

 den ha'r stadens heder. Yal visste jag, 

 att gossen hade inte annat an heder- 

 liga afsigter, det a'r en arlig pojke. 

 Men nu trodde de, att jag skulle ha 

 nagonting emot partiet, derfore att 

 hennes far ej varit annat, an svarfvare 

 i en liten smastad. Dumheter! hvad 

 brydde jag mig om det. 



Han var ocksa radman, herr major! 

 skrek fru Knopp med ha'ftighet. Det 

 var forsta gangen som fru Knopp upp- 

 brusade under samtalet. Att majoren 

 temligen omildt behandlat henne sjelf, 

 kunde hon fordraga, men sin mans 

 minne maste hon fo'rsvara. Det var 

 ju ra'tt vackert af fru Knopp? 



(Forts.) 



Ofversigt af Nordpols-expeditio- 

 ncrna sedan 1845, 



saint kapt. F. M. MTiinioiks berattelse 



om upptaebten af de af honoBi funna 



Frauklinska pappcren. *) 



(Forfs. fr. foreg- N:r.) 



Den 23 fann kapt. Erasmus Omma- 

 ney fran engelska skeppet "Assistance* 

 de forsta sparen af de saknade, i det 

 han pa Cape Riley och Beechey Is- 

 land upptackte qvarlefvor af ett lager- 

 stalle. Lb'jtnant de Haven pa "Ad- 

 vancen erfor detta d. 25Augusti. Han 

 beslot att segla igenom Wellington 

 Channel nordvarts, men motte under 

 fa'rden kapt. Penny, som underrattade 

 horiom att genomfarten sparrades af 

 en ismur. Penny hade emellan Cape 

 Spencer och Innesudden upptiickt nya 

 spar af Franklin. Der hade han fun- 

 nit atskilliga fragmenter af klader o. 



*) De angifna langd- och breddgraderna ar. 

 Mn Greenwich. 



Miles betyder engplska mil. n ' ft Sv. iniiV 



