15. 



NYTT 



1860. 



Utkomraer minst 4 ganger i manaden. Frenamerationspris fOr hcla argangen 3 R:dr R:mt 



eller 25 Ore i manaden. 



Fortalet. 



af A. M. Fahlcrants. 



Jo, kara fru, det bar allt sin riktig- 

 het, skrek madam Plomgren, under det 

 hon med haftighet instortade hos fru 

 Knopp det bar allt sin riktighet. 

 Mamselln sitter der kontant med en li- 

 ten pojke pa kna'et, och ser glad och 

 fornojd ut, alldeles som det skulle sa 

 vara. Tvy took en skamdal! 



Madam Plomgren var en af det slags 

 madamer, pa bvilka det i smastader, 

 och ty va'rr afven annorstades. vanli- 

 gen finns rik Guds va'lsignelse, som 

 man pla'r uttrycka sig, ehuru uttrycket 

 verkligen later som en ha'delse. Ma- 

 damer, som atagit sig det modosamma 

 men tillfredsstallande bestyret, att, for 

 en obetydlig vedergallning af en tar 

 branvin bar och en kopp kaffe der, at 

 vissa fruar, som for bibehallandeaf sin 

 vardighet hindras att sjelfva vara till- 

 rSckligt verksamma, forskaffa nodiga 

 underrattelser om hvad som tilldrar sig, 

 och hvilka madamer naturligtvis, det 

 vill saga enligt deras egen natur, syn- 

 nerligen con amore skota sitt kail, nar 

 de fa nagot skandalost att beratta. 

 Ocb madam Plomgren var allmant ka'nd 

 och varderad for sin utmarkta talang 

 att tyda och forbattra. 



Men vi lata benne ett ogonblick 

 hemta sig innan hon fortsa'tter sin be- 

 ra'ttelse, och vanda oss emedlertid till 

 en annan sida. 



Fru Ros, enka efter en fattig kom- 

 minister pa landet, hade efter sin mans 

 dod flyttat in till den lilla staden, for 

 att genom sin fgen arbetsamhet. och 

 fornamligast genom sin dotltrs utma'rk- 

 ta skicklighet i finare Bomnader, ha 

 mera utsigt for mojligheten att kuima 



nSdtorftigt forsorja sig och henne. Hon 

 maste lefva ratt knappt i borjan, den 

 stackars fru Ros, och manga ganger 

 va'nda och omvSnda de fataliga styf- 

 rarna, for att forma dem att racka till 

 det aldranodvandigaste. Snart blef 

 dock Helenas skicklighet ka'nd, och 

 hon i samma man anlitad. Snart fanns 

 det ingen borgarfru, som ej atminsto- 

 ne skulle ha en krage eller nagot dy- 

 likt af hennes arbeten, och ingen brud 

 af nagot anseende kunde tra'da i brud- 

 stolen, med hopp om ett lyckligt Sk- 

 tenskap, utan att vara prydd af Hele- 

 nas sna'lla bander. 



Helena arbetade for det billigaste 

 pris, det vill saga for ett ytterst lagtj 

 huruvida det kan kallas billigt, ar en 

 annan fraga. Hvem vet ej, hur de 

 stackars fruntimrens tragnaste arbete 

 belonas! Det tycks vara jemt opp ut- 

 raknadt sasom : om den der menniskan 

 rent af svalter ihjal, sa far jag ej min 

 granlat fardig, och det vore anda ska- 

 da. Men Helena arbetade ytters flitigt, 

 och behofde sa litet, och sa lyckades 

 det att smaningom komma i en niigot 

 battre ekonomisk bela'genhet, och He- 

 lena var sa glad att se sin mors a'ngs- 

 liga bekymmer i nagon man lattas. 

 Umga'nges-va'nner hade de nastan inga, 

 blott ett par hyggliga flickor hade He- 

 lena gjort bekantskap med. Gumman 

 onskade sa gerna att hennes unga dot- 

 ter skulle ha nagon jemnarig att mun-' 

 tra sig med under sitt tra'gna arbete; 

 sjelf behofde hon ej nagot annat sall- 

 skap an henne. Och Helena var e& 

 nojd med sin lott, och blomstrade som 

 en verklig ros. 



En person till hade dock fattintrade 

 i huset, och hvar gang ban kom, blom- 

 strade rosen annu friskare. Det var 

 en ung hygglighandlande } KudolfLid- 



