100 



3. 



Slut pa berattelsen. 



Men Pepa, Pepa? fragade jag an- 

 TIU en gang min van Wolf. 



j>Yanta, svarade han. "Da jag nu 

 gor min bigt, sa maste jag saga er allt, 

 hvad som ' for raig genom hufvudet i 

 detta djefvulskk ogonblick -- och jag 

 vet icke hur det kommer till men 

 jag pamiuuer mig alia mina tankar, lik- 

 som det varit i gar. Det ar kan- 

 handa for det jag Ofta furiderar derpa 



ser ni, tillade Wolf, efter ett ogon- 

 blicks dyster tystnad. 



nDen forsta tanke, som foil mig in, 

 den som var grunden for alia de ofriga 



den var att jag icke skulle segla 

 hvarefter jag tankte, att jag belt knapp- 

 handigt skulle bli fusilerad detkom 

 pa ett ut, emedan jag- pa morgonstun- 

 deu beslutit att fusilera mig sjelf om 

 Pepa endast velat gacka mig. Men 

 fragan yar nu ej derom den hand- 

 lade om den satans flaggskepparen fran 

 amiralen. Jag kande honom det 

 var ej tankbart att besticka den karln. 



Ty om jag nekade att genast segla, 

 skulle han ga i ombord pa mitt fartyg 



tala om den order jag fatt, och da 

 Icunde det handa, nar mina officerare 

 erhollo underrattelse derom, att jag 

 med godo eller ondo blef tvungen att 

 segla . . . Men begriper ni hvad det or- 

 det segla "betydde for mig nu da 

 ni kanner Pepa . . . 



Jag begriper det sa vaJ, sade jag till 

 min Wolf, att jag bara ar forargad 6f- 

 ver 'en sak . . . som jag viil kan saga 

 mellan oss - - och det ar, att skeppa- 

 ren, det kreaturet, icke blef uppslukad 

 af en haj tillade jag helt sakta . . . 



Verkligen . . . svarade Wolf med en 

 besynnerlig ton. "Vid Gud, tankte 

 jag icke just som ni! Hvilken skada! 

 sade jag for mig sjelf, som ni ty 

 jag ponerar, att en haj' slukat denna 

 skeppare... Na val, da hade jag ej fatt 

 nagon order fran amiralen och jag 

 hade ej varit tvungen att segla forran 

 dagen c'erpa. Det ar sant, att jag da 

 blifvit blottstalld att stota pa fienden, 

 men jag hade ocksa fatt behalla min 

 uatt... en lycksalig natt! . . . och sa 



seglat af i dagningen . . . den sista kys- 

 sen af Pepa ^ och kanhanda en hard 

 strid att be&ta en fortjusande, aro- 

 full strid, da jag var underlagsen, for- 

 star ni . . . nyss kommen ur Pepas ar- 

 mar -- en strid, hvari jag skulle vagat 

 lifvet med gladje ... en strid, som till- 

 lika med dejina lycksaliga natt antin- 

 gen forherrligat eller slutat mitt lif... 



Det hade verkligen varit afundsvardt, 

 sade jag till Wolf, och utun den for- 

 domda skepparen . . . 



Ja, se det ar knutenn, svarade Wolf 



^men jag glonide saga er, att under 

 det ogonblick, som' var tillfyllest for 

 mig att gb'ra dessa tusen betraktelser 

 ofver Amiralens order, hade min joll, 

 som ej mera fordes af seglet, kommit 

 in i ett temligen starkt stromdrag, och 

 nalkades ett stalle, som var obeskrif- 

 ligt farligt genom en af dessa volkani- 

 ska hvirflar, som man sa ofta triiffar 

 pa i Medelhafvet . .' . och att 'jag vack- 

 tes ur min ofverlaggning af ett skrik 

 fran min skeppare som, utan att 

 tiinka pa nagonting foljt min bat, vid 

 hvilken han holl sig fast, och hastigt 

 blifvit fattad af hvirfveln och ryckt fran 

 rodret . . . Han drefs nu omkring midt 

 i.svalget, och ropade: kasta hit en ara, 

 annars drunknar jag! . . . 



Jag kunde ej fa fram ett ord och 

 jag bleknade i det jag sag pa Wolf: 

 han var liknojd och kail. 



Wolf fortfor, med eh rost endast na- 

 got mera lag: 



njag bekanner, att om jag foljt min 

 forsta rorelse, skulle jag kastat min 

 batshake at karln, for att riidda hans lif. 



Men den andra . . . Wolf! . . . ropade 

 jag, hvilken var er andra rorelse? 



flMin andra rorelse", svarade Wolf 



"var att ej gora ndgonting, utan 

 tvertom med noje se honom omkomma. 



Ocksa forsvaun min skeppare, i det 

 han kallade raig ~- mordare. -- Han 

 hade ratt: ty hans lif var i minaha'n- 

 der och det hade varit sa liitt for 

 mig att radda. honom, som att spa'nna 

 till mitt balte . . . 



, Jag sprang haftigt upp . . . men Wolf 

 qvarholl mig, och sade med ett bittert 

 leende : 



