14. 

 * 



Andra Upplagan. 



NY IT 



1860. 



LORMMAGASIE 



Utkoiiimer miast 4 ganger i manadea. Prenumerattonspris fOr hela argangen 3 R:dr R:mt 



eller 25 Ore i manaden. 



Miu van Wolf. 



Af Eugeue Sae. 

 1. 



Fragmenter ur en obekcunts Journal. 



(Ports, fr. fcreg. N:r.) 



rFoivbraelser! . . . gor man sig fore- 

 braelser, da man gar att aga en flicka 

 sadan som. Pepa! Koni bara ihag, att 

 hon vantade mig, att hon aflagsnat sin 

 gamla guvernant . . . att hon var en- 

 sam . . . alldeles ensam . . . att jag 

 sag henue i tankarne liggande pa sin 

 roda divan med sin hvita morgonrock 

 och sitt svarta har, med skalfvande 

 barm ocli beslojade ogon ty fast 

 hon motstatt mig, alskade hon mig sa 

 mycket, som jag alskade henne. Nu 

 kan ni. begripa, min van, hvad lycksa- 

 ligbet jag dromde mig, da jag i.det- 

 samma tatt vid stranden tyckte mig 

 marka en karl, som samtn emot mig, 

 och letade sig vag kring de klippor, 

 som omgafvo inloppet, 



*Snart tviflade jag ej mera, och jag 

 sag en naken, svartbrun karl,medkru- 

 sigt har, sora simmade allt ifrigare och 

 gjorde tecken at mig med handen. 



"Jag minskade seglet. Han upphaun 

 mig och fragade pa engelska, om jag 

 var officer pa skonerten. 



njag ar befalhafvare, svarade jag. 



Da, kapten, behoiver jag ej simma 

 till ert fartyg, se har nagot endast for 

 er -- na lossade han fran sin hals en 

 liten blydosa, som han gaf mig med ena 

 handen, under det han med den andra 

 fattade tag i sty ret pa min joll, och 

 holl sig fast. Jag brot upp dosanmed 



min stickert och laste ,..^Vet ni hv-\d , 

 det var? . . . 



Nej, min basta Wolf . . . 

 "En ny order fran amiralen att segla, 

 ej foljande morgonen utan i ogon- 

 blicket da jag fick brefvet. Min sko- 

 nerts snabbhet var kand, och han be- 

 fallte mig att genast begifva mig till 

 sig, att utfura fett varf af yttersta vigt: 

 jag hade, sade han, annu tid nog 

 att komma ur hamnen; men morgon- 

 dagen, men natten, men sjelfva qvallen, 

 men nasta timme kunde det kanske bli 

 mig omojligt; ty Fransmannen arnade 

 kryssa utanfor Porto Venere! . . . De 

 voro redan der kanhanda. Ocksst 

 hade amiralen, i fruktan for en sadan 

 handelse, skickat mig fran Especia sin 

 flaggskeppare, en palitlig karl. och be- 

 fallt honom lemna baten mellan klip- 

 porna utanfor inloppet och simma in 

 pa redden, om han kunde, pa det hans 

 farkost ej skulle vacka fienden, i fall 

 han redan borjat visa sig. 



nOch denna fordoonda skeppare hade 

 nu lyckats att utratta sin amirals or- 

 der, och var der med handen pa styret 

 af min joll. och fastade pa mig sina 

 gra ogon och sade: 



"Efter vi skola segla, kapten, sa var 

 god och tag mig med er. Amiralen har 

 befallt mig att aterkomjna om bord pa 

 er skonert, om jag slapp undan hajarna 

 och Fransoserna, och be or lyfta ankar 

 sa snart ni fatt denna dosa, som hangt 

 rasapde tungt pa min hals. Jag har 

 ej utan nvoda undsluppit Fransosema; 

 ty jag sag i sydvest en fregatt och en 

 brigg, och om vi ej inom en halftimma 

 aro* under segel, sa ar det for sent, kapten 

 For fanl och . . . Pepa? sade jag 

 till Wolf. 



