103 



sig ofver mannen: hennes varma inner- 

 liga kyss vackte honom, de tatle hjer- 

 tats, innerlighetcns ord, och hon var 

 stark och mild, som hustruu kan vara 

 det: fran henne gick foitrostans kraft: 

 Guds vilja ar alltid det basta." 

 Och mannen fragade henne: Hvari- 

 fran ficlc du med ens denna styrka, detta 

 forfrostansfulla sinne." 



Och hon kysste honom och kysste 

 sina barn : "Jag fick det fran Gud ge- 

 nom barnet i grafvenN 



Humoristislit Allehanda. 



8. 

 Rural-en. 



1 borjau at' ar 1813, straxt efter 

 olyckan i Moskau, ville Napoleon sjelf 

 ofvertyga sig om sinnestamningen i Pa- 

 ris' forstader, hvarfore hau beslot att 

 sjelf strb'fva igenom dcra. Han ainna- 

 de borja runden med forstaden St. Aii- 

 toine. 



En dag steg han saledes, endast at- 

 foljd af en adjutant, upp i en fiaker, 

 och lilt kora sig till Bastiijtorget. Har 

 lemnado han akdonet och styrde kosan 

 inat gatan Charonne. Anland till dess 

 slut stannade han ett ogonblick tor att 

 betrakta de med eri storre byggnad 

 sysselsatte murarne, da han bland des- 

 sa plotsligen varseblef en hvilken lik- 

 som forstenad. stannade framtor ho- 

 nom. 



Kanner du igen inig? fragade kej- 

 sareri i kort ton muraren och narmade 

 sig honom. 



- Ack! min kejsare . . . alltid . . . 

 alltid! stammade karlen i det han pa 

 militariskt satt forde handen till mos- 

 san. 



- Jag kanner'ocksa igen dig! foi't- 

 satte Napoleon Du heter Gregor 

 Boivin, var korporal vid andra gardes 

 regementet och tva ganger sarad. Pa 

 din ofvorstes forord blef du dekorerad 

 och arttagen vid invalidhotellet . . . hur 

 kan jag da i dag se dig bar? 



Gregor stod ororlig som en statue 

 utan att saga ett ord. 



Du har blifvit bortkord, ar det 



icke sa? ... Na! hvad hade du 4a 

 gjort? 



Samrna ororlighet, sainma tystnad 

 fran Gregors sida. 



Du kommer inte ihag det mera! 

 . . . Na, da vill jag hjelpa upp ditt miu- 

 ne ... en dag da du begatt allehaiida 

 narraktigheter, behagade du ocksa pra- 

 ta .dunihet'.-r ! 



Ack! min kejsare afbriit Gre- 

 gor lifligt det var inga dumheter 

 som jag sade, ni vet det nog! 



Huru! Har du icke likt en van- 

 sinnig menniska skrikit: 'lefve republi- 

 kenn, cfter att med nagra andra af in- 

 validhotellets odagor ha supit dig full . . . 

 Ditt namn Boivin (drick. vin) passar dig 

 mycket va'l ! 



Hvad, vill ni, min kejsare! jag 

 kom i hag att jag varit volontar ar 

 1793 . . . och efter att om qvallen ha 

 varit litet ankommen, ropade jag den 

 foljande morgonen . . . 



"Lefve replubliken* ! . . . Sag mig 

 hvad var mcningen med din republik? . . . 

 Emellertid blef du bortkord for den der 

 opinionsyttringen och det skedde dig 

 ratt! 



Det kan val vare mojligt, men 

 nog ar det i alia fall hardt, da man 

 iilskar sin kejsare sa hogt som jag gor 

 det och da man deitill har hustru och 

 barn som maste syalta ihjel bara for 

 att man en gang i lattsinnigheten ta- 

 git sig ett glas for mycket! 



Dessa ord hade latit murarens rost 

 darra och Napoleon sjelf kande sig rord. 



Jasa, du har barn, det var na- 

 gonting annat . . . hvarfor har du inte 

 latit meg veta.det fb'rut? . . .Hur gam- 

 malt iir det aldsta? 



Jag har tva aldste . . . de aro 

 nemligon tvillingar och nasta ar kon- 

 sjkriptiousskyldige ! 



Det ar bra; hvad har du gjort 

 med ditt kors? 



Mitt kors upprepade Gregor, 

 i det han raskt b'ppnade sin vast och 

 framtog ett smutsigt band hvarpa han 

 lade hogra handen - - mitt kors, det 

 ar franvarande i anseeude till en nod- 

 vandig lagning och fru Gregors ned- 

 komst, men hvad bandet betraffar sa 

 ar det har! . . Det iir detsamraa som 



