IS 



den politiska dfvervigten dfver det mak- 

 tigaste af de tre nordiska rikena. 



Samtidigt harmed grundlade Hansan 

 afven i de bada andra nordiska rikena 

 sitt handelsvalde. 



I Sverige hade Hanseaterna visserligen 

 intet privilegiradt faktori som i Danska 

 och Norska sta'der, men en rattighet, som 

 1251 blifvit Liibeckarne tillfdrsakrad, 

 och dels i kraft af urkunder, dels genom 

 hafdvunuet bruk, blifvit utstrackt till de 

 andra staderna, gaf ersiittning derfdr. 

 Det tillats nemligen kdpmannen att sla 

 sig ner derstiides och lefva efter svensk 

 lag; de skulle kallas sueni, hvilket (en- 

 ligt hvad Sartorius tror) skall betyda sve- 

 nar, knapar, den lagsta klassen af adeln. 

 Sedan tidigt gjorde tyskarne bruk af 

 denna rattighet ; Wisby var mer en tysk 

 an en svensk stad, och de tyska borgarne 

 i de svenska handelsstaderna blefvo i 

 allmanhet sa talrika, att de derstades, i 

 synnerhet i Stockholm, fdrviirfvade sig 

 rattigheten, att besatta halfva radet med 

 tyskar. 



Sedan Christian genom Sveriges erof- 

 ring blifvit de tre nordiska rikenas be- 

 herrskare beslot han att gdra allt hvad 

 i hans makt stode for att berdfva Han- 

 san dess handelsvalde och politiska be- 

 tydenhet, ja han tankte till och med pa 

 att underlagga sig det stolta Lybeck. 



Efter hemliga fdrberedelser 6'fvergick 

 han snart till 6'ppet vald. Kort efter 

 Stockholms intagande lat han gripa och 

 fangsla de tyska kopmannen derstades 

 och lade beslag pa all tysk egendom, 

 hvarjemte sjdfarten bestandigt stordes ge- 

 nom rof och plundringar. Dessutom for- 

 bjdd konungen nu som forr seglationen 

 p& Sverige. 



Annu mer hotande for det hanseatiska 

 monopolet i Sverige var en annan plan 

 vid hvars utfdrande Christian lade hand 

 straxt efter Stockholms intagande. Det 

 var nemligen fraga om ingenting mindre, 

 an att fdrena kopmannen i Danmai'k och 

 Sverige (Norge, sasom ett lydrike, om 

 hvars valstnd man var likgiltig, kom 

 harvid ej i betraktande) till en korpo- 

 ration, som skulle blifva stark nog for 

 att bilda en motvigt mot Hansan. Pa 

 de danska kopmannen i Kdpenhamn och 

 Malmo kunde Christian riikna; det be- 

 rodde blott pa att torsiikra sig om Stock- 

 holms medverkan och koiiungen, dyojdo 



ej heller att vidtaga atgarder, som bo- 

 fordrade detta syfte, men som stodo i en 

 slags motsagelse mot den politik han 

 for dfrigt iakttog. Ty ehuru han eljest 

 dfverallt fdrfdljde Tyskarua, sdkte han 

 har stddja sig pa den tyska befolkningen, 

 hvilken han gynnade framfdr de infddda 

 Svenskarna, ett beteende hvars orsak ej 

 ar latt att fdrklara. Mdjligt ar det, att 

 konungen ej vagade lita pa Svenskarna 

 och fann att de saknade aifarskannedom 

 och kapital; kanske hoppades han ocksa 

 att helt och ballet kunna losrycka Ty- 

 skarna fran deras fdrbindelser med sina 

 moderstader, for alltid fasta dem vid deras 

 nya hembygd och gdra dem till de fruk- 

 tansviirdaste konkurrenter for deras lands- 

 man i Tyekland. Vare sig harmed hur- 

 somhelst, det fdretrade han visade ut- 

 lanningarne var sa tippenbart, att de 

 Svenska rimkrdnikorna deraf tagit sig 

 anledning, att beskylla Tyskarna for att 

 hafva tillstallt blodbadet i Stockhohn, 

 for att befria sig fran sina svenska kon- 

 kurrenter. Konungens bemddande rente 

 emellertid den framgang att Tyskarna 

 narmade sig honom. Anda till Stock- 

 holms intagande genom Gustaf Wasa 

 innehade en liten minoritet (omkring 80 

 personer), for det mesta Tyskar, stadens 

 styrelse, vid hvilken den, med tillhjelp 

 af besattningen pa slottet, bibehdll sig 

 mot de infddda Svenskarna. Faktiskt 

 atminstone aterstalldes ocksa efter blod- 

 bladet i Stockholm den gamla lagen, att 

 halften af magistraten i staderna skulle 

 besta af Tyskar; af de 16 radsherrar, 

 som d. 11 November 1520 underteck- 

 nade den andra hyllningsakten, voro 9 

 Tyskar, och jemte de tva svenska borg- 

 mastarne, Jens Jonsson och Hans Lo- 

 renssen, finner man tvenne tyskar, Go- 

 rius Holste och Glaus Boye. Da Chri- 

 stian salunda kunde anse sig saker pa 

 sin svenska hufvudstads medverkan, lat 

 han till Stockholm sammankalla depute- 

 rade fran de fdrnamsta danska handels- 

 staderna for att med rddet i denna stad 

 dfverlagga om ett af honom tillernadt 

 danskt-svenskt handelskompagni. Den 4 

 December 1520 fdrenade sig de depute- 

 rade fran Kdpenhamn och Malmo med 

 det Stockholmska radet betraffande det blif- 

 vande fdrdragets hufvudpunkter. I den 

 hithdrande urkunden fdrklara defdrsam- 

 lado pa siua kommittontors viignar, - att 



