18 



Hon kunde icke ana att ban var istand 

 att bega ett nedrigt hedrageri for att oga 

 henne, att det varit en. bedragare i pre- 

 sterlig dragt som sammanvigde dem. 

 Med djup rb'relse, med stolthet och gladje 

 lade hon sin rena liand i hans. 



I det lilla vaekra huaet som stod sa 

 ensligt liksom en blomma i skogen 

 borjade for den unga frun en tid 

 af sallhet, sa herrlig och solbeglanst, 

 att alia hennes rika sjals dittills slum- 

 rande blomster utvecklades. Han sjelf 

 forvanades 6'fver att hafva funnit en sa 

 sallsynt skatt och i fdrtjusningen der- 

 dfver gldmde han nastan, pa hvilket 

 fdrkastligt satt han fdrvarfvat sig den. 



Men pa lyckans hdjd kom olyckan, 

 och denna svar och oerhdrd. Den gyl- 

 lene drdmmen var fdrstdrd, sallheten, som 

 hon ansett oandlig, var krossad. 



Om hon atminstone fatt behalla nugot 

 af denna fdrsvunna sallhet, om honblott 

 under sitt derefter fdljande eliinde haft 

 qvar aktningen for honom, om blott kiir- 

 leken till honom hade kunnat stddja henne 

 pa sorgeris bana, som hon frivilligt be- 

 tradde! Men hennes karleks blomster 

 voro vissnade, aktningen for honom upp- 

 rycktes med rdtterna. ! detta fruk- 

 tansvarda dgonblick da marken tycktes 

 vilja sjunka undan hennes fdtteryid den 

 fdrsta misstanken, som genomfor hennes 

 rena sjal, da sanningen lag klar for henne, 

 och da han, som hon alskat dfver allt 

 annat i.verlden, stod der, en fdrbrytare, 

 som bedragit henne, som, for att cga 

 henne, lekt med de heligaste eder och 

 detta allt af karlek till henne, sasom han 

 fdregaf. Huru dnskade hon ej att kunna 

 utplana ur sitt minne den fdrskrackliga 

 upptackten! Men detta kunde ej ske, och 

 hennes stolta hjerta fdrblddde. 



Da hon nu liit sina tankar genomfara 

 minnets rymder, huru lifligt erinrade 

 hon sig ej nu allt vid grafvens rand! 

 Ater tycker hon sig hdra hans ord, 

 dmma och smekande, fulla af glddande 

 karlek, dessa ord, som en gang .uppfyllt 

 henne med fdrtjusning, men i sjelfya 

 verket varit blott svek. "Pdrlat, fd'r- 

 lat en karlek, som var hiiftig nog att 

 forma mig bega brott!" hade han ropat, 

 den stolte mannen, da han bedjande om 

 tillgift kastade sig till hennes fdtter. 



Pa denna bdn hade hon ej ens kunnat 

 \ivara : tungan hade nekat henne sin tjenst, 



hon bade blifvit fattad af en svindel, 

 men under all sin forvirring kande hon 

 dock att han aldrig alskat henne! ty 

 det gifves ingen karlek som leker med 

 det heligaste, som bereder sig vag till en 

 annans hjerta genom en ftirbrytelse, som 

 hopar skam och forderf dfver den alskade. 

 I sitt minne horde hon iinnu hans 

 dmma boner, hans bedyranden om evig 

 trohet, hans Idften om en betryggad fram- 

 tid hon tyckte sig annu kanna i sina 

 bander de tunga dukatrullarna, och d& 

 hon med sina stirrande blickar fastade 

 pa honom, borjade ana att hon blef er- 

 bjuden guld for sin karlek, sin gransldsa 

 karlek da, ja iinnu i denna stund 

 tyckte hon sig hdra det galla fdrtviflans 

 skri, som utstdttes ur hennes qvalda brost. 

 Med darrande bander hade hon slungat 

 den sndda metallen langt ifran sig, hade 

 hon sdnderslitit det dokument, som lof- 

 vade henne en oberoende, sorgfri fram- 

 tid; stum, men med en blick som 

 briinde hett i hans skuldbelastade hjerta, 

 en blick, som annu alltid lik en &sk8trale 

 for genom hans sjal, lemnade hon honom, 

 for att aldrig mer aterkomma. 



Han hade forskat efter henne rastld'st 

 i aratal; men en stor stad erbjuder ba- 

 sta skyddet mot upptackt; i dess ofant- 

 liga skd'te finner flyktingen sig sakrast. 

 I det lilla vindsrummet, hvilket den unga 

 frun isynnerhet de fdrsta aren sallan 

 lemnade, lefde hon i stilla enslighet un- 

 der annat namn. Friimmande for den 

 yttre verlden, kunde hon saledes ej fa 

 veta att han forskat efter henne, dock 

 icke for att kdpa hennes tystnad. I 

 all sin brottsliga fdrblindelse hade han 

 likval erkiint detta adla hjertas trohet; 

 han visste, att, om an karleken till 

 honom. var dddad, skulle hon likval al- 

 drig anklaga honom. Han var saker att 

 aldrig af henne blifva vanarad. Och ju 

 mera denna dfvertygelse fick makt med 

 honorn, ju mera han erkande hennes 

 viirde, desto djupare kande han fdrlusten 

 af henne. Han hade stunder af fdrtvitian, 

 af tra'ngtan, sa att om han funnit henne, 

 skulle den stolte mannen, oaktadt sin 

 hdgadliga bdrd, godtgjort sin fd'rbry- 

 telse, genom att gd'ra henne, den enkla 

 dottern af folket, till sin lagliga maka. 



Men om hon icke stdtt honom ifi-an 

 sig, om hennes stolta hjerta anyo kunnat 

 fatta fdrtroende for honom, ehuru det 



