19 



blifvit s& bedraget? Onyttig fraga! Han 

 fanii henne icke; intet tccken till bans 

 efterforskningar, till bans anger naddc 

 henne i bonnes trdstldsa ensligbet, och 

 bennes stoltbet kunde ej tillata att hou 

 gafve honom anledning att erinra sig 

 henno. De voro ddda for hvarandra. 

 Med fdrdubblad flit hade hennes fina 

 fingrar fdrriittat arbetct, hvaraf lion bade 

 sitt uppehalle; ty det giill deju att sky dda 

 for nod och sorg den engel, sora Gud i 

 sin barmhertighet gifvit henne till en 

 trdst. Det iilskliga barnet bade blifvit 

 en engel for henne; det bindrade henne 

 fran att hemfalla till fdrtviflan; och un- 

 der all den bittra sorgen hade moders- 

 kiirleken den renaste af alia hjertats 

 prydnader strddt sina blomster for 

 henne^ Da barnet vaxte till och yppigt 

 utvecklade sig till kropp och sja'l, blef 

 a'fven denna arma ftfvergifna qvinnas be- 

 kymmersamma lif icke utau sina ljusa 

 stunder. 



N"u skulle hon skiljas fran sin klenod, 

 nu skulle den lilla Elisabeth blifva qvar 

 ensam och varnld's, ty hvad modrens 

 hand fdrvarfvat med oaflatlig flit, det 

 hade under sista sjukdomen blifvit fdr- 

 tardt. Det hulda barnet skulle kanske 

 taga sin tillflykt till ett fattig- eller hitte- 

 barnshus. Skulle det der trifvas, detta 

 barn, som var van att lefva i en atmos- 

 fer af oandlig kiirlek, af den mest han- 

 gifna 6'mhet? Skulle Elisabeth der, hvar- 

 est hon blott kunde vara en liten knappt 

 markbar del af det hela, kanna sig 

 hemmastadd och lycklig, hon som var 

 sin moders enda skatt, som af henne 

 rdnte alia de sma karleksbevis, hvilka 

 med sadan gla'dje mottagas af barn? 



I mddrar, som med stolthet sen edra 

 rosenkindade a'lsklingar, j skolen fdrsta 

 att a'fven den minsta omstandighet d- 

 kade den bittra kalk, som denna olyck- 

 liga qvinna maste tdmma. Hon fd're- 

 stallde sig huru den gra och grofva 

 kladningen skulle berdra barnets fina 

 lemmar. Hvem skulle sedan fla'ta detta 

 vackra, yppiga bar, som barnets sma 

 him der annu icke fdrmadde ordna? Kan- 

 ske skulle man till och med for att 

 slippa det obetydliga besvaret, berdfva 

 henne en del af denna herrliga prydnad. 

 Med darrande bander liksom om re- 

 dan den grymma saxen vore na'ra att 

 fdrkorta den varderade skatten fattade 



modren sakta en af de tunga, nedhan- 

 gande flatorna och tryckte den till sina 

 liippar. 



"Om jag finge taga henne med mig! 

 0, om hon kunde do med mig! da vore 

 allt lidande fdrbi for henne , och jag 

 skulle ndjd lagga mitt hufvud till hvila!" 

 sa ropade fb'rtviflad den arma modren; 

 men en blick pa den sofvande flickans 

 blomstrande ungdom och oskuld, kom 

 henne att angra denna onaturliga dn- 

 skan. 



Under det natten langsamt bredde sina 

 skuggor d'fver Stockholms stad, blefvo dess 

 lifliga gator alltmera lugna, och tystna- 

 den i den aflagsna granden afbrdts blott 

 da och da af hastiga fotsteg. Den li- 

 dandes timglas var nara utrunnet. I hen- 

 nes sja'l blef nu alltmera klart och hon 

 fattade ett beslut, som for Elisabeths 

 framtid sakert var lyckobringande. 

 Den iidla stolthet, som formatt henne att 

 aldrig fdrut, ej ens i den stdrsta nod 

 framsta'lla en bdn till honom denna 

 stolthet maste nu vika ; fran grafvens 

 rand maste hon annu en gang tala med 

 honom for sitt barn. Hon uppsteg ur 

 siingen sa tyst som blott en moder kan 

 vara da hon <sj vill std'ra sin iilsklings 

 ljufva sdmn. Det tycktes nastan som om 

 krafterna skulle annu en sista gang 

 bista henne, sa att hon kunde na'r- 

 ma sig det lilla bordet, der Elisabeth 

 aftonen fdrut skrifvit och qvarlemnat 

 skrifmaterialerne. Modrens svaga, dar- 

 rande hand for d'fver papperet; det 

 korta brefvet var snart fardigt. Det inne- 

 hdll ingen fdrebraelse, intet smartsamt 

 uttryck, ingen erinran om det fdrflutna. 

 Med den grannlagenhet, som aldrig lem- 

 nar en a'del qvinna, till och med da kar- 

 leken slocknat, var brefvet s, affattadt, 

 att en djupare mening deri var tydlig, 

 blott for den det angick, sa att om det 

 foil i andra bander ingen misstanke traf- 

 fade den till hvilken det var adresseradt. 

 Det var icke en qvinnas bdn till sin fdrre 

 alskare, det var blott en ddende moders, 

 om skydd for sitt varnldsa barn. 



Om dottren tra'dde infdr sin far, maste 

 ban igenkanna henne, a'fven om hon ej 

 medfdrde nagot bref; ty nu da lamp- 

 skenet foil pa den annu unga modrens 

 bleka ansigte, sag man tydligt, huru lika 

 det var barnets, en likhet, som annu kla- 

 rare framtradde da Elisabeth, som plots- 



