ligt vaknat, tradde med omt bekymmer 

 fram till den sjuka modren. Om an den sed- 

 nares ansigte var blekt och aftardt och 

 dotterns deremot straladc af helsans ro- 

 sor, s& voro likval de adla, behagliga 

 dragen desamma; och dgonen framfdrallt ! 

 sadana 6'gon patraffas ej sa ofta, och 

 den, pa hvilken do riktas med deras 

 milda klarhet och hjertevinnande viirraa, 

 den gldmmer dem val aldrig. 



Under mangahanda omma fdrebraelser, 

 som blott voro ett slags karleksbevis, 

 hade Elisabeth aterfort modren till sa'n- 

 gen, slatat kuddarne och med omsorg 

 svept tacket omkring henne. Da den 

 sjuka, utmattad af anstriingningen lag der 

 ordrlig, ville barnet i sin angest skynda 

 till lakaren, men det tillbakaholls af mo- 

 dren, som aterfatt sansningen. 



"Blif qvar hos mig, kom annu narmare, 

 jag har mycket att saga dig, min iilskling!" 

 bad bon med darrande stiimma. Eli- 

 sabeth knafdll vid sangen, och under det 

 hon fdrsokte viirma den sjukas alltmera 

 kallnande bander, lyssnade hon till de 

 afbrutna, nastan ohorbara orden: 



"Nar jag a'r begrafven grat ickc, mitt 

 goda barn, det ar ju derfore icke sakert 

 att jag nu skall do, fastan jag siiger dig 

 min sista vilja - - da gar du till det 

 stora, statliga huset, derborta vid " 



"Jag vet, kara mamma! det der huset, 

 som vi forliden host understundom gingo 

 forbi, och framfor hvilket du stannade 

 och sag genom de upplysta fonsterna pa 

 den lilla vackra gossen. Jag markte nog, 

 mamma lilla, att under det jag forblan- 

 dades af prakten derinne, da jag sag de 

 tunga sidengardinerna och de sammets- 

 kladda stolarne, de hoga fdrgylda speg- 

 larna, sa sag du blott pa det lilla sota 

 barnet." 



Sa var ock fdrhallandet. 



Den doendes tankar drojde vid denna 

 afton da hon och dottern gatt forbi det 

 eljest sa noga tillslutna huset och funnit 

 det klart upplyst samt af en forbigaende 

 erforo att egaren hemkommit fran en 

 utrikes resa. Och da hon sett in 

 genom fonsterna hade hon igenkant 

 honom. Oaktadt sa langa, langa ars 

 skilsmessa, oaktadt de forandringar som 

 tidens stormar frambragt, oaktadt bans 

 srarta, glansande har fatt en och annan 



silfverstrimma och den hoga kungliga ge- 

 stalten blifvit nagot bojd, behdfde hon 

 likval blott en blick for att igenkanna 

 honom. 



'Hvad foregick val da i den arma unga 

 qvinnans sjal, da hon darrande, nastan 

 vanmaktig stod derute i mb'rkret och sag 

 in genom de upplysta fonsterna; med 

 hvilken blandning af gladje och djupt 

 vemod betraktade hon icke den vackre 

 gossen, hvilken lag pa kna pa sammets- 

 kuddar vid den stolte mannens sida. 

 Hvilka kanslor genombafvade icke mo- 

 dershjertat, da hon sag detta barn, pS 

 hvilket lyckan slosat sina rikaste hafvor ; 

 och sedan kastade hon blicken pa sin 

 lilla dotter, hans forstfodda barn, som i 

 sin tunna kliidning stod som en framling 

 utanfor faderneh emmet och med sina stora, 

 trohjertade 6'gon askadade all denna herr- 

 lighet! Ja, hvcm kunde veta hvilka 

 kanslor fyllde hennes brost, da lifvets 

 kontraster har sa skarpt framtradde! 

 Hvem forstod val nagonsin ett adelt 

 menniskohjerta i dess innersta djup, hvem 

 laste den hemlighetsfulla, heliga gatan, 

 som understundom ett qvinnohjerta gom- 

 mer ? 



Dock, innan den stackars bedragna 

 qvinnan lemnade stallet, tryckte hon inom 

 sig sina lappar mot hans gosses lockiga 

 hufvud och en valsignelse svafvade upp 

 ofvan stjernorna, der den upptecknades i 

 den heliga bok, som fdrvarar menniskor- 

 nas adlaste handlingar. 



Vid minnet af detta aterseende spridde 

 sig en djup rodnad ofver den sjukas 

 bleka ansigte; men lika hastigt som den 

 kom, lika hastigt fdrsvann dem ater och 

 alltmera tydliga blefvo pa hennes ansigte 

 kannetecknen af den nara fdrestaende 

 ddden. 



"Du skall ga till det der huset, sa- 

 snart du kommer fran min begrafning, 

 men ej fdrr, lofva mig det! Och detta 

 bref, som jag nu lemnar dig, och som 

 du skall noga fdrvara samt icke visa for 

 nagon, det lemnar du till husets egare. 

 Om ban antager sig dig, Elisabeth ty 

 ban ar kand for att vara adelmodig och 

 valgdrande sa vedergall genom tack- 

 samhet och karlek det goda ban bevisar 

 dig. Om du kommer att qvarstanna i 

 hans hus, sa var alltid ett skydd for 

 den lille gossen! 



Den sjuka tystnade; hon var ofdrmd- 



