24 



Se for din fot i karleksbb'n din tral! 

 (Och hennes armar se'n, o Gud sa skarpa.) 



lat mig finna i din omma famn 

 (Der man har hopp att snarl nog bli for- 



t'rusen ) 

 Fran lifvets stormar, lyckans lugna 



hamn. 



(Ha, ha ! Hvad gor man ej for hundra- 



tusen.) 



Mamsell Schaber: (mycket smickrad af 



anbudet.) 

 Vand er, min herre, till pappa och 



mamma. 



(Ack, sa charmanta ogon ban har!) 

 Samtycka de, sa . . . . (har soker hon 



stamma.) 

 v. Habenkhts: 



0, tack min engel! Jag skyndar med 



samma .... 



(Andtligen! - - ar man rangerad karl!) 



L. F. 



Miimcsblad. 



Uti verlden aro foretradesvis tva kraf- 

 ter verksamma, den intellektuela och 

 den sedliga. I sitt strafvande hafva 

 de ofta motsatta rigtningar. Den intel- 

 lektuela drager gerna forsorg for sig 

 sjelf, bygger mest for sin egen riikning 

 och anvander gerna andra sasom verktyg 

 dertill. 



Den sedliga storhetens syfte ar att 

 gora go dt, och ka'rlek, uppoffring for an- 

 dra. Der hon gar fram, lemnar hon 

 sparen af en gudomlighet efter sig. Den 

 intellektuela storheten hogaktar den sed- 

 liga och iklader sig afven ofta densamma, 

 nar poh'tik sa fordrar. 



Anekdoter. 



I Dublin dog for nagra ar sedan en 

 advokat hvilken var sa fattig att man 

 for att fa honom i grafven, oppnade en 

 subscription, der hvar och en icke be- 

 hofde gifva mer an en shilling. Sedan 

 stadens fiesta jurister gifvit sitt bidrag 

 kom insamlaren ocksa till en viss advo- 

 kat vid nanrn Toler, sedermera 6'fver- 

 domaren lord Norbury, och fragade ho- 

 nom om icke afven ban ville teckna sig 

 for en skilling. Huru ! endast en shil- 

 ling for att begrafva en advokat, se har 



en guind (21 shilling) ga och lat begrafva 

 21 stycken! 



Herr kamrat sade en officer till 

 en annan, som han motte pa gatan. Min 

 liustru har i natt ska'nkt mig en arfvinge, 

 gissa af hvad kon? 



- En son. 



Nej. 



Saledes en dotter! 



Hur kunde ni gissa det ! . . . Nagon 

 har bestamt talat om det for er! 



En akta man utropade en gang i 

 ett Smt ogonblick till sin hustru: ska' 

 himlen bevara mig fran den sorgen att 

 nagonsin se dig som enka? 



En pomeranare som i slaget vid 

 Leipzig forlorat begge benen, sade kall- 

 blodigt. Det ar mitt eget fel, jag har 

 ofta bedt den gode Guden bevara min 

 kropp och min sjal, men om benen har 

 jag aldrig niimnt ett ord. 



Prisiippgifter. 



Charad N:o 2. 



Mitt forsta fordom var ett litet ord, 

 Som mangen moder till sin dotter sade 

 Och dermed henne omt \& hjertat lade 

 Att flitig bli, sa var dess lycka gjord. 

 Mitt andra, Gudi klagadt, mangen gang 

 Gor mannens viirde: ar blott det finurligt> 

 Sa faller det sig ledigt och naturligt, 

 Att mannens viig till lyckan ej blir lang. 

 Forr fanns mitt hela uti hvarje hus. 

 I rummen stod det stolt; nu belt forblufl'adt 

 Det blifvit till en vindsvra undauskuffadt, 

 Att glommas der och mogla, i all ro. 



Gat a N:o 3. 



Tom ar jag sa tung 

 Som om full jag vore, 

 Full ar jag sa tung 

 Som om torn jag vore. 



Forsta Pris: 

 Oettinger, Danska hofvet. 7 Band. 



Andra Pris: 

 Mannen bland Mormonerna. 



Tredje Pris; 



Sagor om Nordens Gudar. 



Losningar emottagas till d. 15 Mars. 



Expeditionen af Konversationslexikon 

 Stockholm. 



STOCKHOLM, HOEBERGSKA BOKTRrCKERIET, 1859. 



