J& 13. 



186; 



Utkemmer mlnst 4 ganger i manaden. Prenumerntjonsprig f6r hcla argungcn 3 R:dr R:mt 



eller 25 Ore i manaUcn. 



Min van Wolf. 



Af Eugene Sue 

 1. 



Fragmenter ur en obekqnts Journ&L 



Under det vi uppehollo oss vid 



Malta ar 18 . ., ville befiilet pa en- 

 gelska skeppet Genoa se ombord hos 

 sig officerarne pa var fregatt. 



Vid middagsmaltiden satt jagefnellan 

 tvenne hiigre officerare; min granne till 

 venster var en lang, mager karl. med 

 . bar, som borjade grana, tystlaten, ej 

 bjud att dricka, och som ej talte ett 

 ord fransyska jag slog i at honom 

 tre ganger, och tankte ej mera pa honom. 

 Min granne till hoger var en man 

 om hogst trettio ar, med ett vackert 

 ansigte, morklagd, valvaxt, elegant och 

 som med ovanlig latthet uttryckte sig 

 pa vart sprak. anskont en nastan o- 

 marklig brytning forradde hans fram- 

 mande harkomst. Han linderrattade 

 mig, att han var Svensk, men naturali- 

 serad Engelsman. 



Det var liksom en besynn'erlig drag- 

 ningskraft skulle nannat mig till honom; 

 ty fore mid da gen kande vi hvarandra 

 alldeles icke, och vid puddingen voro 

 vi redan fullkomligt bekanta; en stund 

 d'erefter, da man tog at' duken, for att 

 servera torra frukter och .franska viner, 

 tror jag, att vi ej hade nagot mera att 

 beratta hvarandra angaende detforflut- 

 na, det narvarande, ocb jag kan nastan 

 saga, det tillkommande. 



Enligt bruket begynte fortroligheten 

 forst med ett omsesidigt utbyte afkri- 

 tiska anmarkningar ofver vara befal- 

 hafvares atgarder, och satiriska anmark- 

 ningar ofver vara subalterner, hvarefter 

 kom en opartisk berattelse om den o- 



rattvisa, man gjort oss, hum in.i: 

 ganger man gatt oss forbi, och hvad vi 

 kunnat vara, om man ej stalit grader 

 if ran oss. Vi slutade med attforbanna 

 vart yrke, sedan vi ofvertygat hvaran- 

 dra, att det ej fans nagot mera afsky- 

 vardt med ett ord, vi blefvo van- 

 ner i lif och dod. 



Efter gammal van a, da vi spisade med 

 Engelsman, borjade vi att knacka af 

 fotterna pa. vinglasen, sa att det var 

 omojligt att ej tomma dem i botten vid 

 hvar och en af do orakneliga toaster 

 man drack for de begge flaggornas fo'r- 

 ening. Och som toasterna foljde pa 

 hvarandra utan.afbrott, hvar feuite mi- 

 nut, och vi setat na'ra tre tiinmar till 

 bords, som man efter vinet serverado 

 punsch, och vi, , under det vi roktc, 

 drucko mycket punsch, sa slutade vi 

 med att vara, om ej druckna, atminsto- 

 ne ganska hogljudda och disponerade till 

 en granslos fortrolighet med hvarandra. 

 Min nya van isynnerhet, som, efter 

 hvad han sjelf sade mig, vanligen ej 

 drack annat an vatten, hade donna da- 

 gen, mig till heder, velat gora ett un- 

 dantag. Oaktadt alia faderliga fore- 

 stallningar af den ganila offic^rn till 

 venster, som oupphorligt upprepade pa 

 engelska: drick icke! det ar nu tva ar, 

 som vi tjent tillsammans, och jag har 

 annu ick sett dig taga ett glas grogg. 

 Drick icke, du tar doden pa dig, du 

 ar icke van! 



Men min nya van, som jag vill kalla 

 Wolf, fragade ej efter dessa varningar; 

 punschen tycktes gora en ganska k rat- 

 tig verkan pa honom hans i bb'rjur; 

 bleka by uppblomstrade smaningoiii . 

 hans b'gon tindrade, hans tal blef i 

 eldigt, starkt och fortroligt. Den ^ 

 man, som jag iborjan skrMetrott ka'i. 



