94 



lysande viiltalighet ban ofta haft till- 

 fiille att appladera. Men Wills hogste 

 triumf var da ban kunde fria till den 

 alskade blaogda Mattie. Trots alia in- 

 vandningar gif'te ban sig med henne ocb 

 flera ars ostb'rd lycka belonade honom 

 for bans arbete och forsakelse. Bekym- 

 mer, forodmjukelse ocb slafveri voro 

 glo'mda; till och med arelystnadens drom- 

 mar forsvunno vid denna innerliga for- 

 ening. 



Likval vantades Will af nya profnin- 

 gar. Den adla striden for faderneslan- 

 dets frihet och oafhangighet borjade. 

 Nu vacktes bans karakters alia lidelse- 

 fulla kanslor. Lycka, vallefnad, allt 

 offrades. Mattie gaf glad sitt samtyc- 

 ke dertill. De tjenster, 1 hvilka Will 

 gjorde sitt fosterland, voro verksamma 

 och fortfarande. bans oegennytta ada- 

 galades hogt derigenom att ban forlo- 

 rade hela sin formogenhet under kriget; 

 da det var slut stod ban nastan vid 

 tiggarstafv^n. Will fortviflade dock icke. 

 Han kande inom sig tillracklig sjalskraft 

 ocb energi for att anyo bana sig en vag 

 till valstand. De praktiga landstrac- 

 korna pa andra sidan Allegbany syntes 

 honom bast passande hartill ocb ban 

 beslot att nedsatta sig der savida bans 

 hustru samtyckte att atfb'lja bonom. 

 Mattie gjorde ej den minsta invandning: 

 blott hennes bleka ansigte forradde' de 

 fruktande kanslorna, da lion gaf sitt 

 sanity eke. 



Resan var lang och besvarlig. Erai- 

 granterne funno likval ersattning genom 

 denna trakts behagliga natur. Talrika 

 nybyggen och fasten buro vittne om 

 huru civilisationen redan intrangt bar. 

 Da Will uppnatt Likingflodens striinder 

 lemnade ban sin familj vid ett nybygge 

 att sammantraffa med sin van Boone 

 pa ett . ofverenskommet stalle for att 

 vidtaga de forsta forberedelserna till 

 koloniseringen. Han var franvarande 

 blott sex dagar, men under dessa sex 

 dagar tilldrogo sig de forskrackligaste 

 bandelser. Denna skiljsmessa syntes 

 honom dubbel lang ty den var den forsta 

 sedan bans giftermal. Vid sin bemkomst 

 skyndade ban till det stalle der ban 

 lemnat allt hvad ban pa jorden egde 

 dyrbarast. 



Med forvaning sag ban att nybygget 

 blifvit ofvergifvet. I fjerran upptackte 

 ban nagra flyende emigranter; ban skyn- 

 dade efter dem och fragade angestfullt 

 bvar bans hustru och bans barn voro. 



*)Ni finner dem der ni lemnat dem: 

 fraga Sbawnies-indianerna ; de skola sa- 

 ga er det 6'friga;" detta var allt det 

 svar ban erholl. 



Forra'dare ! ropade Smith, "I hafven 

 ej hallit ert lofte! de aro doda!" Och 

 med ett sprang rusade ban pa den som 

 gifvit svaret, ocb kastade honom till 

 marken. Derefter atervande den olyck- 

 lige mannen till nybygget. 



Der fann man honom utstrackt pa 

 marken tillika med de liflosa qvarlef- 

 vorna af bans hustru och bans barn, 

 hvilka ban emellanat kysste. Slutligen 

 reste ban sig opp ocb arbetade under 

 dyster tystnad i flera Hmmar, till dess 

 ban graft en djup och bred graf, i hvil- 

 ken ban nedsankte sin dyra skatt. Hans 

 yngsta barn bvilade vid sin moders brost 

 och i den alste sonens hand satte ban 

 bossan, hvarmed denne forgafves for- 

 sokt tillbakadrifva fienden. Den olyck- 

 lige fadern uppbyggde en liten pyramid 

 af stenar, hvarunder nu slumrade allt 

 hvad ban pa denna jord alskat. Sedan, 

 fattade ban sin reffelbossa, och vinkan- 

 de ett afsked med handen begafhansig 

 bort for att forfolja Scbawnies. 



Aldrig mera upphorde ban med detta 

 forfoljande, under langa ar spanade ban 

 ofverallt efter indianerna, dodade den 

 under so'mnen och da de hollo sina fester, 

 nar de strofvade omkring i skogarna, 

 nar de sutto vid sina eldar. En sadan 

 mangd indianer folio for bans bossa, att 

 de fruktade honom sasom om ban varit 

 mordengeln och slntligen ofvergafvo de 

 sitt gamla lager vid Grona flodens stran- 

 der. Da den sista af deras kanoter 

 for utfore strommen, hven en kulamidt 

 in bland hopen och en af dem stortade 

 dod i vattnet ; de sago sig omkring och 

 varseblefvo nu sin .oforsonligaste fiende, 

 da denne skyndade in i skogeu. Men 

 i samma ogonblick framrusade en indian, 

 son till den som fallit for den stum- 

 me jagarens skott, lade an, och den for- 

 giftade pilen traffade Smith i foten. 

 Indianen forsvann, innan Will aterfiek 



