87 



ger. Med ringen i der* ena handen, 

 som var ntstrackt eraot 'hiinlen, och med 

 den andra omfattande slag^vardet, svor 

 Hildiger ett mom arets slut pa lif och 

 ddd hafva kampat ora prinsessan Sig- 

 ne, och att hau sjelf eller hans med- 

 tiiflare skulle stanna pa platsen. 



Han boll ord. Snart stod han med 

 en stridslysten hjelteskara utanfor sjo- 

 konurigens borg; derinne firades en stat- 

 lig fest, ty Signes tillamnade brudgum, 

 den rike och maktige konungcn fjerran 

 ifrau, var kommen dagen forut, och nu 

 dracks bans hemkomstol. Sjokonun- 

 gen ville ej inslappa Hildiger; da slo- 

 go dennes kamp'ar med sina goda svard 

 pa de glansande skoldarne, sa att det 

 klang i de narbelagna klipporna med 

 tusendubbladt eko. Derefter upphafde 

 de ett harskri sa forfarligt, att sjoko- 

 nungen och den frammande konungen 

 med ailt deras folk straxt rusade upp, 

 bevapnade , sig och begynte den hafti- 

 gaste strid med Hildiger. Sedan den 

 fortgatt en stund med stort mannamod 

 a omse sidor, fragade Hildiger oin hans 

 rival, en statlig hjelte nied hvilken han 

 kauipat brost emot, ej ville afsta fran 

 Signe formindre iinlifvet? "Nej v sva- 

 rade en dof rostinom det slutnahjelm- 

 gallret. Vid Ijudet af denna rost spratt 

 Hildiger till, aftog sin hjelm och bad 

 sin motstandare gora dctsamma sa 

 skedde. och med utropen:- ^min bro- 

 der'.y kastade broderna sig i hvaran- 

 dras arrnar. Den maktige konungen, 

 som var bestamd at Signe var Hildi- 

 gers broder Hakon, nyligen rxterkom- 

 men fran Osterhafvet, med an mera ara 

 och byte. Sedan broderna, som ho'gt 

 alskade hvaraudra, salunda helsat, fra- 

 gade den gamle sjokonungen om de ej 

 nu ville upphora med striden, dricka 

 ^tvemanninsjs" or horn, och om ej en 

 af dem frivilligt ville afst& fran Sig- 

 ne ? Hildiger svarade med sorgsen blick 

 att han ej kunde detta, emedan han 

 vid loftesringen svurit, att han eller 

 motstandaren skuHe do i kampen, sa 

 vidt icke denne afstode bruden. Med 

 mork blick svarade Hakon, att afven 

 han vid loftesringen aflagt ed att Sig- 

 ne skulle blifva hans brud; men att 

 han e'-est a^ma skulle afstatt henne 



da han nu horde att Hildigrr egde 

 karlekens forstfodsloratt i Signes hjerta. 



Efter denna forklaring pasatte bro- 

 derna sina hjelmar. vexlade annu en 

 hjertlig men sorgsen blick, och ett tro- 

 fast handslag, samt beredde sig att 

 borja kampen pa lif och dod. - 



Under nagra minuter herrskade en 

 djnp dodsstillhet. De omkringstaeude 

 bistra kamparne af bada x partierna, i- 

 akttogo en hogtidlig tystnad: och sa 

 veil forstodo alia helgden af ett sadant 

 lofte, att den som nu hade sokt hin- 

 dra broderna i deras forehafvande, skul- 

 le afde andra med spott och spe blifvit 

 bortjagade for den dodliga forolamp- 

 ning som derigenom tillfogats de tapp- 

 ra broderna. 



Striden blef kort; Hakon och Hildi- 

 ger follp bada, genomborrade af hvar- 

 andras svard i dodskampen kram- 

 aktigt tryckande hvarandras bander. 



Signe som asett striden, framskyn- 

 dade da broderna folio och hviskade 

 till Hildiger, hvilken lefde nagra mi- 

 nuter langre an Hakon: Du fo'ljes af 

 din trogna brud i doden" hvarpa 

 hon f ram tog en dolk och genomborra- 

 de sitt hjerta, hvars klara blodstrom 

 bortskoljde dodssvetten pa Hildigers 

 panna. 



Broderna blefvo med stor hogtidlig- 

 het hogsatta i samma graf, och an i 

 dag visas densamma af allmogen i trak- 

 teu, hvilken kallar den for ''kuugsho- 

 gen' 5 : och om denna handelse sjunges 

 en visa hvaruti fcirekomma foljande 

 strof: 



0ch unga hjelten fargas af en blodstom 3a 



varm, 



Som stiger upp ur ,skona jtingfrans liljelivit* 



barm. 



Och borg och dalar greto vid den stridn.-' 



Tvenne dyrbara armringar af guld. 

 Dessa blefvo funna vid Horningsholm 

 uti Sodermanland pa foljande satt: 



En liten fattig landtflicka sag en gang 

 huru en orm krop in i haletpa en sten- 

 fot. Varen derpa skulle flickan se ef- 

 ter om orinen var qvar; hon triidde sa 

 in en krokig kapp dit hon sett ormen 

 krypa, och da hon utdrog kappen satt 

 ea priiktig guldring pa densamma. Som 



