86 



Tvenne ti 



Vittcrliets- f Historic- ocii 

 Anti0 



af 

 Octavia Carlen. 



(Fort>. fr. for?g. N:r). 



Lifgordlar samtjtera arm- och hals- 

 ringar af cjuld och silfver. 



Bland dessa finnes en halsning af 

 ffulJ som vager omkring 3 //., och hvil- 

 ken inlostes for 4000 Hdr rgs. 



En loftesriny af gtild; denna ar kan- 

 ske den intressantaste och raraste bland 

 muskets dyrbarheter. Dess storlek ar 

 ungefar som ett af nutidens fruntim- 

 mers armband. 



Loftesringar (som fannos forndom- 

 dags vid de stora offerstallena) kal la- 

 des sa derfore, att da en kainpe skul- 

 le aflagga lOfte om nagon hjeltebragd, 

 slagtades ett offerdjur, och i dess blod 

 doppades ringen: bloddrypande racktes 

 den till kampen, hvilken hallande den 

 i han den, hogtidligt aflade sitt lofte att 

 utfora den eller den stora handlingen, 

 eller do dervid. En ed, aflagd vid lof- 

 tesring. brots aldrig. Da man besin- 

 nar att de fiesta hjeltebragder utfordes 

 efter aflagda lOften, kan man forestal- 

 la sig att en stor mangd kampar hal- 

 lit uti ifragavarande ring. 



Som ett bevis pa huru obrottsligt sa- 

 lunda afgifna eder hollos, ma nedansta- 

 eude romantiska tradition berattas: 



En maktig sjokonung bodde nagon- 

 stades vid Sveriges vestrakust. Ryk- 

 tet om hans rikedom och tapperhet 

 lockade en stor miingd kampar till hans 

 hof, da han om vintrarne satt i hog- 

 bank och hvilade efter arorikt utiorda 

 bragder. Konungen hade en dotter hvars 

 fagring dock mera an allt annat dit- 

 lockade de yppersta konungar och kam- 

 par som funnos i landet; ty hennes 

 fjkonhet och dygd gingo pa ryktets bud- 

 kafvel fran man till man. Hennes 

 namn var Signe. % Bardernas gyldene 

 strangaspel klingade till hennes lof, och 

 hjeltarne broto lansar till hennes ara. 



Fjerran osterut bodde en man vid 

 namn Dagur, hvilken hade tvenne so- 

 ner; den aldsta af dem hette Hakon. 

 Denne hade med stor tapperhet bekrigat 

 en konung i Venden och gjort sig till 

 hans eftertriidare, varande salunda en 

 maktig konung vida beromd for man- 

 namod och krigslycka. Uagurs yngre 

 son hette Hildiger; da denne sag bro- 

 derns lycka och anseende som hjelte, 

 ville afven han forvarfva sig detsam- 

 ma, hvarfore han pa egeu hand drog 

 ut i harnad, hvarigenom han ock suart 

 blef en stor och namnkunnig kampe. 

 Ryktet om Signes skonhet nadde afven 

 honom, och han reste som gast till hen- 

 nes faders gard, der han afdenriehel- 

 sades med valkomstbagaren. Hildiger 

 drojde ofver vintern hos sjokonungen 

 och foralskade sig derunder i den fag- 

 ra Signc, och hon som hittills varit osar- 

 bar for kiirlekens pilar och med stolt- 

 het afvisat alia lysande friare, skankte 

 sin tro och sitt hjerta at Hildiger. 



JJa han anholl hos sjokonungen om 

 hennes hand, blef denne svara forgrym- 

 mad ofver Hildigers djerfhet att vaga 

 hoja blicken till en prinsessa af sa 

 gamla anor, da Hildiger sjelf blott var 

 en hjelte af ringa bord. Dessutom sa- 

 de han sig hafva bortlofvat Signe till 

 en maktig konung, som innan^olhvarf- 

 vet atfoljt aret, skulle komma och hem- 

 ta henne; och detta parti ansag han 

 mera passande. Ocksa den tiden gjor- 

 de sig bordsaristokratien gallande, men 

 afven kfirlekens himmelska anor: och 

 innan Hildiger lemnade sjokonungens 

 gard, smog han sig upp till Signes jung- 

 frubur, der han med blixtrande ogon 

 och flammande hjerta forsakrade hen- 

 ne, att han- vid loftesringen amnade 

 svarja att med en sjelfskapad kampe- 

 har aterkomma inom ett ar och doda 

 hennes tillamnade brudgum, derest den- 

 ne icke afstode henne frivilligt. Der- 

 pa togo de unga afsked och for forsta 

 gangen klappade deras hjertan ernot 

 hvarandra i en varm omfamning. 



Hildiger begaf sig till en for han- 

 den varande offerhogtid; ett offerdjur 

 slagtades, presterna signade ofver det- 

 samma, doppade loftesringen i det ry- 

 kande blodet och riickte den at Hildi- 



