v&l. Vidare medfora vi attahundra- 

 de kanoner, sa svara, att vi, b'fverallt 

 der vi framtagat, varit nodsakade att 

 satta stottor under vagen, for att bara 

 dem. Af dessa skal torde E. M. i 

 nader finna, att om inte E. M. tar 

 prinsessan, sa tar fan E. M. Och der- 

 med punkt. 



Det tog. Kungen besinnade sig, el- 

 ler rattare, hau besinnade sig ej lang- 

 re. Pa det hogsta forskrackt, ingick 

 lian godvilligt pa allt. Han bad dock 

 att katten taektes hemfbrlofva den griis- 

 liga krigsharen. Det lofvade katten, 

 eraot det att kungen skulle betala krigs- 

 kostnaderna. Kungen fanu detganska 

 billigt, da alltsammans skett for lians 

 skull. Allt blef saledes uppgjordt pa 

 fredlig vag, och all vidare blodsutgju- 

 telse lyckligt forekommen. Katten gjor- 

 de likval kungen uppmarksam pa, att 

 om Hans Maj:t gjorde minsta mine af 

 att rygga sitt lofte,. sa kunde ban, 

 katten, i hvad ogonblick som heist, 

 uppstalla en lika talrik arme. Gch 

 sannt var det. 



Den arma ofvergifna b'nskade, hel- 

 dre an att bli hemskickad, att fa qvar- 

 stanna som kammarjungfru bos prin- 

 sessan Ambrosia. Katten kunde lik- 

 val ej lemna nagot bestamdt lofte att 

 hon skulle bli antagen, emedan ofver- 

 allt, der de fraratagat, hade prinses- 

 sor'na slagits om den platsen. Han 

 ville likval se till hvad han kunde 

 go'ra, om han finge se hennes orlofs- 

 sede). 



En sadan hade prinsessan ej, den 

 skulle forst ha utfardats efterbrollop- 

 pet. Da hade hon hoppats att till 

 videtur atminstone fa: Non sine laude 

 approbatur. 



Men katten skakade pa hufvudet, 

 han tyckte sig ej ha sakerhet nog, for 

 att kunna rekommendera henne. 



11 Cap. 

 Prinsessans intag. 



Foljande dagen tillrustades allt pa 

 det praktigaste till Prinsessans emotta- 

 gande. Beskrifningen pa den srat, som 

 da utvecklades skulle visst cj trotta la- 

 saren, langt derifj-an, men den vore iia- 



stan omojlig. Det torde vara nog att 

 saga att den, sa vidt i mensklig fb'rma- 

 ga star, var vardig Prinsessan. En vagn 

 af renaste guld skickades for Prinses- 

 sans rakning, i hvilken hon uppstcg till- 

 lika med katten, som satte sig pa hcn- 

 ues venstra sida. Prinsessans ansigte 

 var tackt med en tat sloja, men kattens 

 var otiickt. Han vred ibland pa mu- 

 stacherna, och sag mycket vanlig ut. 

 Tuppen, som alskade ett slags militiirisk 

 hallning, var till hast, men utau stoflor. 

 Stadens hons hade flugit upp pa taken, 

 och hurrade nar tuppen tagade forbi. 

 Somliga stodo ocksa innanfor fonstren, 

 hvitkladda och med blomster-guirlander, 

 och viftade at Prinsessan med nasdukar 

 och blommor, men de vagade ej kasta 

 till mals pa henne. Tuppen sag rakt 

 framfor sig, och lyfte ej en gang pa 

 batten. Att han var litct hogmodig 

 tyckte bans sliigtingar, och sa alldeles 

 fritt var det vill ej. Katten deremot 

 vann alias hjertan gcnom sitt nedlatan- 

 de siitt att vara. Som Prinsessan akte 

 med nedfiilld slb'ja, tog sig den polerado 

 guldvagnen icke sa ilia ut. Hade Prin- 

 sessan lyftat pa sin slb'ja, sa bade allt 

 aunat varit Bosch mindre an intet. 

 Mar de fingo det kongliga Siottet i sigte, 

 gafs en salut af hundia kanoner pa en 

 gang, hvarvid Prinsessan vaknade. Hun- 

 dra steg ifian Siottet motte Kungen till 

 fots, och bad aldrab'dmjukast Prinsessan 

 vara viilkommen. hvilket Prinsessan be- 

 naget lofvade. Nar Kungen fick se tup- 

 pen, gick det visst en liten rysning of- 

 ver bonom. men han boll anda sa der 

 temligen kontenansen, sa att ingen kun- 

 de marka nagon darrning, bara att han 

 bleknade litet. 



Da de kommit till slottet och, efter 

 att ha genomvandrat en oandlig skara 

 guldkladda hofman, andtligen anlando till 

 hb'gtidssalen, foil Kungen pa kna, och 

 bad Hennes llbghet i nader upplyfta 

 slbjan. Och nar hon det gjorde, se da 

 foil en sadau glans b'fver Kungasalen, 

 att alia hofmannerna blefvo solblinda, 

 och rannde med nasan mot vaggarna. 

 Tre af dem blefvo blinda for lifstiden. 

 De hade haft den ofbrsigtigheten att 

 nyttja glasogon, och dessa verkade som 



