83 



Katten (ond). 

 Hvad fOr slag? 



Kungen. 



Jo jo, Gudbevars! Rikets namn kan- 

 fier jag visst. Jag ar val inte sa bort- 

 k'ommen i geografien heller, jag ar inte 

 hemma i Enkoping jag. Och prinses- 

 san Ambrosia, var det icke sa? Jaha, 

 kors hvad en menniska kan varatank- 

 spridd! Jo, nu kommer jag Visst gan- 

 ska val ihog. , 



Katten. 



Na, det ar godt. Den prinsessan ar 

 skonare an allt skont som fnnnits, i 

 forflutna, narvarande eller tillkomman- 

 de tider. Hvad var den, skona Helena 

 emot henne? En uggla. Hvad var den 

 skiina MelusinaV En markatta. Prin- 

 sessan Ambrosia ar sa skon, att i de 

 lander, som plagades af mulen himmel 

 och tunga, ruskiga dagar, ankommo 

 stora dep.utationer och anhollo knafal- 

 lande att Hennes Hoghet tacktes lyfta 

 pa sin sloja. Om de betalte bra, sa 

 villfor hon deras begaran, och straxt 

 blef det solsken ofver hela landet. 

 Vi ha fortjent mycket pengar pa re- 

 san med det knepet. Det maste lik- 

 val medgifvas, att i de lander som le- 

 do af torka och vattenbrist, derkunde 

 Henries Hoghet hogst obetydligt bidra- 

 ga till landets raddning. Prinsessan ar 

 saledes nyttigast att h,a i vata ar, af 

 hvilka en mangd efter hvarandra nu 

 komma att intraffa, enligt de lardaste 

 astronomers berakningar. Prinsessan 

 har dessutom sina fern sinneu, samt 

 diverse sjalsformogenheter. Vore jag 

 som Ers Maj:t, sa slog jag till i rap- 

 pft. Ej den minsta flik afhennes slo- 

 ja far lyftas, forran allt ar afgjordt, 

 men prinsessan Ambrosia ar en gris, 

 som E. M. pa mina ord val kan ko'pa 

 i sacken. 



Kungen. 



Men jag ar forut forlofvad med en 

 underskon prinsessa, som redan an- 

 kommit och lyser som en stjerna i 

 mitt hof. 



Katten. 



Na ja, ar det skapligt hygglig men- 

 niska. och hon har vacker orlofasedel, 



sa kunde hon kanske bli antagen till 

 kammarjungfru at prinsessan Ambrosia. 

 Om hon inte ar nojd med det, saskic- 

 ka hem henne igen och tacka for lanet. 

 Skattkammaren matte val hamedelatt 

 betala plikten for lysningen. Jag: ger 

 mej f pa, att nar E. Ak far se prin- 

 sessan Ambrosia, sa vill E. M. inte ge 

 en pris Dimanders mellansort for den 

 andra. 



Kungen. 



Men min trolofvade skulle sorja sig 

 till dods. 



Katten. 



Saa, menar E. M. att hon skulle 

 vara sa hjertnjupen? Ja, det vore val 

 hogst bedrofligt med en prinsessa, men 

 gor henne till kammarjungfru forst, sa 

 blir det mattlig skada pa,henne, ifall 

 hon skulle sorja ihjal sig. 



Kungen (stolt). 



Men jag har gifvit mitt kungliga ord, 

 och det bryter jag ej. 



Katten. 



Jasa, det var en an nan sak. Jag 

 hade val annars- annu ett par sklil, som 

 kanske skulle beveka E. M. att be- 

 tanka sin egen lycka. Jag ar atfoljd 

 af en krigshar, sa stor, att om vi af- 

 ven antoge det omojliga, att tre fjerde- 

 delar skulle bli nedskjutna af E. M:s 

 tappra soldater, sa skujle anda minst 

 tre fjerdedelar atersta. 



Kungen. 



Det vore mycket! 



Katten. 



Ja, E. M. kan sjelf nagorlunda dom- 

 ma, da jag sager, att pa en slatt vid 

 gransen, en slatt af sju rails omkrets, 

 sta soldaterna nu uppstallda tre man 

 hogt pa hvarandras axlar, for att fa 

 rum. Hade slatten varit niigot min- 

 dre, sa att vi nodgats tillsatta annu 

 ett hvarf i hojden, sa hade de ofver- 

 sta fatt sta krokiga. Det ar mark- 

 vardigt hvad himmeln ligger lagt har 

 i landet, atminstonc vid gransorna. Na 

 na, om det har, som niistan ofverallt, 

 der jag rest, nyttjas hvalfd himmel, 

 sa blir den allt hogre, ju laugre man 

 koinmer inat landet, det fpfstar jag 



