82 



osmalta pa hjertat, oaktadt de manga 

 blodiga forsoningsoffer af fientliga kyk- 

 lingar, som hemburits at deras skuggor. 

 Eu afton koraino de ater till gran sen 

 af ett nytt konungarike. 



Ar kungen bar i ]andet formiild, 

 fragade katten som vanligt. 

 Nej, annu icke. 



Han ar val da mycketliten? (katten 



kom ihog den tre veckor gamla regenten). 



Nej tvertom, ban ar en stor konung. 



Han visar da ini>en tyjjelse for 



giftermal? 



Jo Gudbevars, ban ar forlofvad med 

 en underskon prinsessa, som redan med 

 stor stat ankommit, och nu vistas vid 

 hofvet. 



Hm, tankte katten, det var lite dumt, 

 men det goT da i det hela just ingen- 

 ting. Ocb med nyvackta forhoppningar 

 lade si;i d resande att sofva. 



< Cap. 

 hrk. 



Men kattens anfaktelser forfoljde bo- 

 uom den natten mer an vanligt, som 

 det ofta skedde. som fore bud ti 1 stora 

 handelser, o,ch med broderlig vanskap 

 galade tuppen af alia krafter. Straxt; 

 afgingo mer an hundrade kurirer till 

 kungen med rapport att en stor ficnt- 

 lig krigshar vore vid gransen, man hade 

 btirt trumpeterna hela natten. / 



Kungen, som var en krigisk kung. 

 bafvade ej det minsta. Han samman- 

 kallade allt sitt folk. De som ej forut 

 voro soldater, grepos, och skickades med 

 fan gsk juts och handklaf var till armeen, 

 for att tjena som frivilliga. Pa det 

 sattet tick kungen tillsammans en makta 

 stor krigshar, med den tagade ban till 

 gransen. Kungen sjelf tagade i spet- 

 sen med krona pa bufvudet. spiran i 

 hogra handen, och venstra handen i 

 sidan. Det sag statligt ut. 



Nar kungen kom dit, der ban for- 

 modade den tientliga haren finnas, be- 

 fallde ban sina soldater gifva ett krigs- 

 rop. Ocb de upphafde ett rop, sa att 

 jorden bafvade. Det fagnade kungen 

 att finna sin hiir sa tapper. Men tup- 

 pen flog upp pii en bog, och upphafde 

 afven ett krigsrop, sa att bade himmel 

 och.jord bat'vad?. Da forst bafvade 



kungen med och vande om. Kronan 

 lemnade ban till en page, for att kunna 

 springa lattare, och sa satte ban af, 

 och hela armeen i underdanighet efter. 



Nar kungen kom hem sa oformodat. 

 och alldeles oskadad, frojdade sighela 

 landet. Men kungen var ledsen och 

 ond pa tuppen. 



Da grepo alia Hot'poeterna isina gyl- 

 lene harpor, och besjongo konungens 

 lejon-natur, ity att lejonet, som annars 

 ej bafvar for nagonting, anda skram- 

 mes af tupprop. Da blef kungen glad 

 och snail igen, ocb hela landet frojda- 

 de sig pa jiytt. 



10 Cap. 

 In&fe&feiffe. 



Men katten och tuppen de lade rad 

 hurusom en sadan kung kunde vara god 

 att ba for prinsessan. Det blef saledes 

 beslutet att katten skulle afga sora am- 

 bassador, for attunderhandla. Tuppen, 

 som alskade prakt, ville medfolja, for 

 att med sin figur ge mera glans at am- 

 bassaden, men katten, mera enkel, af- 

 bojde det. Han bad tuppen qvarstanna 

 till, prinsessans beskydd, och aftagade 

 sjelf, atfoljd endast af don svit som 

 nature n hangt vid bonom. 



Nar det blef bekant att en parle- 

 mentar ifran befiilbafvaren d't'ver den 

 forfarliga fientliga armeen hade ankom- 

 mit, blef det stor uppstandelse i staden. 

 Katten blef praktigt inlogerad, ocb fick 

 genast foretrade. Han hade val tankt 

 att hogtidligt bereda sig pa det tal, 

 ban sknlle halla for kungen, men fore- 

 gaende natteris anfaktelser bade hind- 

 rat bonom att ratt grundligt ofvertanka 

 sitt amne. Han maste saledes talana- 

 stan oberedd. kanske blef talet annu 

 fortraflfligare, just derfore att t det e 

 var ofverlast. Han borjade: 



Stormaktigsle, allernadigste Konung! 



Jag bar en prinsessa att aflata, som 

 E. M. val kunde lagga sig till. Det 

 ar den namnkunniga, underskona prin- 

 sessan Ambrosia af Skorresta 



Kungen. 



Den namnkunniga prinsessau bar jag 

 aldrig hort talas om. 



