' 



11. 



t 



NYTT 



1860. 



LORDAGS-IAGASIE 



Utkoinmcr miiist 4 ganger i manaden. Prenumerationspris fdr hcla argangen 3 R:dr K:int 



eller 25 Cro i manaden. 



Hattcii, Tuppen och Prinsessau. 



(Saga af A. M. Fahlcrantz). 



(l''orts. och slut fr. foreg. N:r.) 



8 Cap. 

 Fort satining af resan. 



Den kanslofulle lasaren, sa framt 

 han ej enligt tuppens formodan hoppat 

 ofver kattens historia, skall sakertfatta 

 den dystra sinnesstamning, som bemak- 

 tigat sig sallskapet vid berattelsens 

 slut. Afven Prinsessan hade varit nar- 

 varande vid foredraget, ehuru for det 

 mesta sofvande. 



I somnens skot 



Hon vexer, den blomstrande rosen." 



Men katten hade pa nagon tid borjat 

 med bekyramer besinna, att han kan- 

 ske gjort ett litet misstag vid Prinses- 

 sans uppfostrau. Han hade mojligen 

 latit henue sofva for mycket, och i foljd 

 deraf vexa for fort. Vid foredragets 

 borjan hade han visst forestallt sig 

 svarigheter och motgangar. men han 

 visste att han med sin kanda kraft och 

 energi skulle besegra dem. Att med 

 denna kraft och energi sa myckeu tid 

 skulle fordras for att hinna till malet, 

 hade han aldrig forestallt sig. Hvem 

 hade val ock kunnat dromma om att 

 verlden skulle lida sadan brist pa le- 

 diga kungar? Jag menar till aktenskap 

 lediga, ty annara ledig hade val en och 

 annan kunnat vara atttillga. Nu hade 

 Prinsessan vext upp, och borjade ater 

 langta. Det var likvill nu ej egentli- 

 gen hemlangtan, hon langtade efter 

 resans slut. Emedlertid hade hennes 

 karakter skout bildat sig, cmellan kat- 

 teus nielankoiiska sentiuientalite och 

 tuppens djerfva munterhet. Om lasa- 



ren skulle finna det inkonseqvent, att 

 man pa en gang talar om kattens kraft 

 och energi, och hans nielankoiiska sen- 

 timentalite, sa tror jag att den benagne 

 lasaren har oriitt. Han var visst sen- 

 timental af naturen, det sag man af 

 hans rorelser, det horde man af hans 

 rost, och denna sentimentalite hade ge- 

 nom bittra rainneu fatt en anstrykning 

 af melankoli, men att der fanns kraft, 

 da det blef fraga om handling, skall 

 lasaren snart med beundran fa se. 



Resan fortsattes, men utan nagra lof- 

 vande utsigter. De fotspar, i hvilka 

 katten hoppats fa trada, hade tiden 

 fullkomligt igensopat. Man vande sig 

 pa vinst och forlust hit och dit. Tup- 

 pen, som gammal kannare, observerade 

 viiideu, och derefter styrde man, men in- 

 gen vind blaste till nagon oformald 

 kung. 



Kattens lynne fordystrades allt mer 

 och mer. Hau hade ej kallnat for fo- 

 retaget, han augrade det ej, men det 

 grainde honom, att ett helt lif, invigt 

 till stora bragder skulle ga forloradt 

 utan andamal. Det var rorande att se 

 hur tuppen, som forut syntes miudre 

 lifvad, under sadana ogonblick scikte 

 att muntra sin van. Han sjong for 

 honom de lustigaste trumpetstycken. be- 

 rattade de mest komiska anekdoter fran 

 sin forsta tid da han haft tillfalle att 

 se sa mycket. Prinsessan sof. Till lycka 

 tagade man nu genom rika lander. Rik 

 tillgang till jagt, bade pa vildt och tamt. 

 Mauga kyklingar uppoffrades nu. utan 

 att pa minsta vis trycka pa kattens 

 samvete, ty hvarje rike hvars kung 

 var formald, ansags for fientligt land, 

 och der kunde man ju proviantera, pa 

 hvad satt det lat sig gora. Men de 

 fordna kyklingarna la go annu alltid lilca 



