76 



utan att jag likval kan bestaindt saga 

 om felet lag hos de vb'rdade faderna, 

 eller hos klockaren. Det kan viil ock- 

 sa handa att exekutionen ej var sa. 

 alldeles oklanderlig. 



Katten. 



Det var ocksa ej egentligen musiken 

 som inverkade pa mig Jag var som 

 vanligt pa spektaklet. Det var vid den 

 scenen, da de mordades valnader resa 

 sig omkring den grymme kungen. Jag, 

 sa viil som de ofriga pa vinden och 

 galleriet, skrattade riitt godt at att se 

 hur spbkena voro utspokade och hur de 

 abiikade sig, men kungen tycktes ha 

 trakigt. Han var likval ganska lugn, 

 tog sitt parti och gick och lade sig. 

 Sedan han legat en stund, och de friim- 

 mande sjungit vackert for honom, steg 

 han upp och tiinkte ga sin viig. Att 

 han ej var road, hvarken af siillskapet 

 eller sangen, syntes tydligt. Men nu 

 reste sig emot honom vid db'rreu de ba- 

 da sma Ribbingarnes valnader, med de 

 blodiga ringarna omkring halsen. Var 

 det en synvilla? Jag tyckte att de ka- 

 , stade sina blickar ej pa kungen, utan 

 pa mig. Om de bad-a kycklingarna 

 nemligen de som jag mordat' om de 

 v begge kycklingarna pa en gang fastnat 

 i halsen., hade jag ej kunnat bli niir- 

 mare att qvafvas. Jag uthiirdade ej att 

 se pa dem som nu rest sig. Med for- 

 tviflan i hjertat rusade jag hem. Jag 

 hade ej medvetande, jag sag ej. Ett 

 berserks-raseri hade fattat mig. jag stbt- 

 te omkull hvem jag motte. 



Jfran detta ogonblick ha de rysliga- 

 ste syner fb'rfoljt mig. An iir det tva 

 kycklingar med sma barnhufvuden, an 

 tva sma barn med kycklingshufvuden, 

 som kasta sina vilda, mordiska blickar 

 pa mig. Alltid de blodiga ringarna om- 

 kring halsen. Omkring dem kila rat- 

 tor, flaxa svalor och tattingar. Ofver 

 mig svafvar Nemesis som hbna, det ar 

 den olyckliga mo'dren. Det iir ett spek- 

 take! att gora en menniska vansinnig. 

 Det ar blott fantasier, tanker du. Na 

 viil,- jag ] as tar ocksa ej. att dc mb'.rda- 

 <le kycklingarna verkligen nppstiga 'ur 

 sin graf. . Det skull c ty<vk,as r att jag i 

 det fallet IK '(Stamdakiin- 



ningar. Sadana der nppstigningar for- 

 sigga ej sa alldeles obemarkt, det vet 

 jag. Men Jiro ej ocksa de bilder, som 

 fantasien skapar, verkliga skapelser? 

 Jag drommer ej, jag ser dem med mi- 

 na oppna ogon, de maste saledes ex- 

 istera. 



Hvad skall jag vidare saga? For- 

 tviflan dref mig ater ut i verlden. Jag 

 irrade omkring utan mal, stundom tva 

 tre dagar utan ett mal, afven i annan 

 mening, men bestandigt fb'rfoljd af mi- 

 na plagoandar. Sa kom jag andtligen, 

 fattig och uthungrad, forstord till kropp 

 och sjal, till det hem, der vi sedan traf- 

 fades. Jag blef ater en gang med god- 

 het^ npptagen i ett hederligt hus. Det 

 var val blott en klockargard, och jag 

 hade lefvat i en prostgard, som van af 

 familjen, men sadana betankligheter giill- 

 de nu mera for mig mindre an intet. 

 Jag hade kunnat lefva ett lugnt lif, till 

 nagon del atervann jag val afven lug- 

 net, men de forfiirliga synerna lemnade 

 mig- aldrig i ro. Med korta mellanti- 

 cler aterkomma de iinnu alltid lika fa- 

 savackande. I dessa ogoblick ar jag 

 Orest, forfoljd af furierna: var du min 

 Pylad. Jag har hort sagas att onda 

 demoner fly, niir tuppen gal. Derfore, 

 n;ir du varsnar paroxysmen, sa visa 

 mig den vanskapen att gala allt hvad 

 galas kan. 



Det lofvade tuppen, med tarar i ogo- 

 nen. 



iForts. o. slut). 



Tvenne timmars besok i Kongl. 



Vitterliets-, Historic- och 



Antiqvitets-inusenni, 



af 

 Octavia Carlen. 



^'Alldeles Svenskt. v 



Drojtning Lovisa Ulrikas valsprak. 

 wTvenne timmar endast"! torde 

 raangen lasare utropa, "pa sa kort tid 

 hinner man val icke se mycket af ett 

 museum--*. Jo, pa de tvenne timmar 

 (fran kl. 12 till '2 hvarje Onsdag) som 

 samHrt'.rariU' iiro tilloan^lisa for all- 



- i c 11 



-);;n!u'trn. Far .man i 



