,0881 TTYH 



ligen tycktes det som amneu borjat try- Jag finner 



ta, ty pa en ,gang ropade gosseu : hvad instinkt ar 



ska vi na gora? ah vi ska steka kat- 



ten. Jag hann ej ens skratta at det 



bizarra infallet innan jag lag, kastad af 



bans hander raidt upp i glodhogen. Med 



ett forfarligt skri sprang jag upp, men 



ilia brand till hander och fotter. Mi- 



na plagor voro grufliga. Det tycktes 



dock som min plagare genast skulle 



angrat sin gerning, ty som en bror sko't- 



te han mig sedan, till dess jag blef 



fullkomligt t'ritk. Jag hade likval f'6'r- 



lorat all lust alt qvarstanna, jag fruk- 



tade att en sadan der mani skulle kun- 



na aterkomma annu en g&ng. Jag be- 



gaf mig saledes ater ut i vida verlden, 



denna gangen mindre gerna, jag hade 



nu smakat no'jet af ett gladt hemlif. 



Men jag talar kanske for mycket om 

 mig sjelf. Da historien om vart stora 

 foretag kommer att skrifvas och jag 

 ar ofyertygad att nagon utinarkt for- 

 fattare skall finna det hoga amnet vardt 

 att behandlas sa fruktar jag att eu 

 grauskande lasare kanske torde anse 



min enskildta historia som en trottan- 

 i - , 

 de v episod. 



Tuppen. 



Ah lappri! Den utmarkte forfatta- 

 reu matte val ha den delicatessen att 

 utesluta din historia. Han finner ju 

 att det ar ett enskildt fortroende van- 

 ner emellan, som pa intet vis angar 

 publiken. Om han inte har sa mycket 

 fo'rstand, s?i fa vi trosta oss med att 

 vi lefva i ett fritt samhalle, den benag- 

 ne lasaren kan hoppa ofver hvad han 

 behagar. Mig intresserar det, och det 

 ar for ogonblicket hufvudsaken. Ga 

 pa du! 



7 Cap. 

 Fortsat tiling af kattens historia. 



Och katten fortfpr: Jag har ofta 

 grubblat pa hvad som kunde vara an- 

 ledningen till det rysliga foretag, som 

 sa nar kostat mig lifvet. Det var for 

 ofrigt ingen elak gosse, och det ar all 

 forhoppning att det framdeles blir folk 

 af honom. Jag hade aldrig omtalat min 

 harkomst, jag blygdes derfor, men barn, 

 ha st-^iom. en forundransvard instinkt. 



ej annat ord, ehuru ordet 

 for lagt for att benamua 

 denna underbara anings-fonnaga. Man- 

 ne ej den omtalte gossen hade ett dun- 

 kelt vetande af det medfodt trollska i 

 mitt viisende? Manne det ej var att 

 anse soni ett slags renings-process ifran 

 den arfsynd, som vidhaftade mig ifran 

 mitt moderne? Jag kan ej redigt for- 

 klara det, men det forefaller mig ej 

 otroligt. Om emedlertid den ifragava- 

 rande glodhogen var ernad till ett slags 

 skarseld, sa skulle det allt ha gjort mig 

 godt att fa ligga qvar en stund lang- 

 re, ty fullkomligt renad blef jag ej pa 

 langt nar. Tvertom borjade nu ett 

 verkligt vagabond-lit', afventyrligt och 

 lattsinnigt, stundom brottsligt. Det gick 

 stundom sa langt - - se ej pa mig, lat- 

 sa ej se min rodnad ! det gick stun- 

 dom sa langt, att jag nedlat mig till 

 verkliga stolder. Jag skulle ha dott af 

 blygsel om nagon ifran det aktnings- 

 va'rda hus, der jag nyss lefvat som van 

 och medlem af familjen, fatt se mig i 

 denna fornedring. Och likval aro des- 

 sa brott, for hvilka jag kanske mest 

 blyges, ej de, som mest sara pa sam- 

 vetet. Jag kommer nu dit. 



Det var en afton. da jag passerade 

 forbi en bondgard. Der ntanfor gick 

 en hona, med ungefar ett dussin kyck- 

 lingar, en ratt iilskvard familj. Jag 

 hade den dagen gjort en ratt lycklig 

 jagt, och var saledes pa intet vis i be- 

 hof. Ocksa var det utan annan afsigt 

 an att betrakta de glada barnen, som 

 jag stadnade. Omisstanksamma nar- 

 made sig de oskyldiga varelserna allt 

 mer och mer, da en oforklariig mord- 

 lust ofverfoll mig. Hastigt grep jag tva 

 af de narmaste, mordade och fortarde 

 dem i modrens asyn. Hennes fortvif- 

 lan och angestskri kan du forestall a dig 

 Da ro'rde de mig ej, men gom dessa 

 kycklingar i ditt min'ne, de skola ater- 

 komma. Jag kan likval forsakra att 

 de ej voro af dina afkomlingar, den 

 tiden stod dii for hogt for jordisk kar- 

 lek. 



Jag fortsatte min vandring, lefde for 

 dagen utan att synnerligen bekymra mig 

 om hvad som komma skulle, men min 

 langtan dref ' mig till hufvudstaden. Jag 



