186 



oppning hade dock, emedan ha- 

 lan var alldeles bfvergifven, tilltappts 

 opptill genora der uppvuxna tbrnbuskar 

 och ogras. Till grottan kuride man 

 komma genom en hemlig trappa, som 

 gick fran ett i palatsets jordvaning be- 

 laget och af daraen bebodt gemak, 

 fastan den var tillstangd raed en stark 

 dorr. Sa alldeles hade denna trappa 

 fall it ur atanke,, emedan hon ej sedan 

 langliga tider begagnats, att nastan in- 

 geu erinrade sig, att den fanus der; 

 men karleken, for hvars bgon intet ar 

 sa fbrborgadt, att det ej blir uppen- 

 bart, hade aterfbrt den i den foralska- 

 de damens minne. Pa det nu ingen 

 matte kunna varsna nagot harom, hade 

 hon i manga dagar haft besvar, innan 

 hon ensam med sina verktyg fbrmatt 

 b'ppna db'rren. Sedan detta skett, hade 

 hon ensamt stigit ned i halan och fatt 

 Be lufthalet, genom hvilket Guiscardo, 

 som hon tillskrifvit honom, skulle for- 

 sbka nedkomma, och hade hon der- 

 fbre tillika angifvit den ungefarliga hbj- 

 den fran detta till bottnen af halau. 

 For att nu utfora detta gjorde Guis- 

 cardo i hast i ordning ett tag med na- 

 gra knutar och yglor for att kunna 

 stiga jied pa detta och kladde sig i en 

 laden ock, som skulle skydda honom 

 for tornena, samt begaf sig utan att 

 lata nagon veta nagot harom foljande 

 natt till lufthalet. Han fastgjorde da 

 yal den ena af tagets andar vid en 

 tradstam, som vuxit upp nara vid ha- 

 -lets mynning, slappte sig derpa ned i 

 grottan och bidade pa damen. Hon 

 latsade foljande dagen vilja sofva, in- 

 stangde sig, sedan hon bortsandt sina 

 tarnor, ensam i gemaket, oppnade derpa 

 dorren och steg ned i halan, der hon 

 fann Guiscardo, ofver hvilket mote de 

 Smsesidigt obeskrifligen gladdes. De 

 gingo sedan derifran tillsammans upp i 

 gemaket och tillbragte en stor del af 

 den dagen i storsta fornb'jeise: och se- 

 dan de ofverenskommit om. huru de 

 skulle forstandigt inratta sin karlek, 

 pa det den matte forblifva 'hemlig, 

 atervande Guiscardo till grottan, och 

 hon tillslSt dorren och gick ut till sina 

 tarnor. Guiscardo klattrade sedan fol- 

 jande natt upp pa sitt rep och kom ut 



genom samma hal, hvarigenom han ned- 

 stigit, samt atervande hem. Och sedan 

 han salunda lart denna vag, atervande 

 han sedermera under tidens lopp dit 

 fl'era ganger. 



- Men bdet, afilndsamt pa sa langa 

 och sa stora frbjder, fbrvande genom 

 en bedroflig handelse de bada alskan- 

 des gladje i dyster klagan. Tancredi 

 hade for sed att nagon gang komma 

 helt ensam i sin dotters kammare, der 

 stadna hos henne och samtala en stund 

 och sedan ga bort igen. En dag ef- 

 ter middagen, da damen, hvars namn 

 var Ghismonda, med alia sina tarnor 

 var i sin tradgard, kom han dit ned 

 och gick in utan att ses eller hbras 

 af nagon; och da han ej ville taga 

 henne fran hennes nbje samt fann ge- 

 makets fonster tilislutna och sangens 

 forhangen nedslappta, satte han sig i 

 ett horn vid dess fb'tter pa en pall, 

 lutade hufvudet mot badden och drog 

 fbrhanget ofver sig, liksom han med 

 afsigt gomt sig, samt insomuade 5 denna 

 stallning. Medan han sof salunda, in- 

 tradde Ghismonda, som olyckligtvis den 

 dagen .hade latit Guiscardo komma, 

 efter det hon lemnat sina tarnor i trad* 

 garden, helt tyst i gemaket. Sedan 

 hon derpa stangt detta utan att miirka, 

 det nagon fanns der, oppnade hon dor- 

 ren for Gu5scardo, x som vantade henne. 

 Nar nu de, som de brakade. lagt sig 

 pa sangen och skamtade och'fbiliiftade 

 sig tillsammans, skedde, att Tancredi 

 vaknade och horde och sag, hvad Guis- 

 cardo och hans dotter forehade. Ot- 

 vermattan vredgad har ofver, ville han 

 i forstone genast strangeligen forebra 

 dem, men fattade sedan det beslutet, 

 att vara tyst och, om mojligt, fortfa- 

 rande halla sig gbmd for att kunna 

 mera forsigtigt och med mindre skam 

 for sig utfora det, som redan fall it' ho- 

 nom i sinnet. De bada alskande stad- 

 nade lange tillsammans. sasom deras 

 sed var, utan att blifva Tancredi varse; 

 och, nar- det tycktes >dem vara tid, 

 lemnade de badden: Guiscardo ater- 

 vande till halan, och hon gick bort ur 

 gemaket. Tancredi, fastan gammal, 

 nedhoppade da fran ett a"f fbnstren ut 

 i tradgarden och atergick, bedrbfvad 



