188 



Tancredi, uppenbart, att du, da da 

 sjelf ar af kott och blod, afven fodt 

 en dotter af kott och blod, och ej af 

 sten eller jern: du hade bort och bor 

 erinra dig, fastan du nu ar gammal, 

 pa hvad satt och mcd hvad styrka 

 ungdomens nodvandiga kraf bestorma 

 ^jalen; och, fast an du sasom man till- 

 bragt en del af dina basta ar med att 

 ofva dig i vapen, borde du ej dess- 

 mindre kanna, hvad syssloloshet och 

 veklighet forma ofver de gamle, att ej 

 tala om de unga. Jag ar saledes af 

 kott och blod, sasom fodd af dig, och 

 sa langt ifran utlefvad, att jag annu 

 ar <-n ung qvinna, samt genom det ena. 

 sorn det andra full af sinnlig tranad, 

 som fatt en otrolig styrka deraf, att 

 jag genom mitt giftermal redan fatt 

 erfara. hvilken vallust det ar, att till- 

 fredsstalla denna begarelse. Da jag 

 nu ej kunnat motsta dessa 'begarens 

 anfall, har jag, bade som ung och 

 qvinna, beslutit mig for att gora det, 

 hvartill de ville- forma mig, och for- 

 alskade mig. Men det ar visst, att 

 jag anviindt alia mina krafter till att 

 forhindra, for sa vidt det stod i min 

 magt, det genom den handling, hvartill 

 naturens synd hanforde mig, hvar- 

 ken dig eller mig matte skam tillfogas. 

 Hartill hade den medlidsamma karle-* 

 ken och ett valvilligt ode utfunnit och 

 visat mig en ganska dold va'g, pa hvil- 

 ken jag, utan att nagon- markte det, 

 ernadde uppfyllandet af mina onskniry- 

 gar. Allt detta vill jag ej forneka, 

 hvem an ma hafva underrattat dig 

 derom, eller hur du fatt veta det. Ej 

 af en slump, som manga andra gora, 

 har jag tagit Guiscardo, utan har med 

 ofverlagdt rad utvalt honom framfor 

 hvarje annan, med betanksam forsig- 

 tighet infort honom till mig och under, 

 forstandig trohet a badas var sida lange 

 njutit mina onskningars fullbordan. 

 Just detta 2 utom mitt af karlek val- 

 lade felsteg, tyckes du, ha'ri dock mera 

 foljande allmatana meningen 'an san- 

 ningen, med mesta bitterhet forebra 

 mig, i det du sager, att jag inlatit mig 

 med en man af lagt stand; liksom du 

 ej sknlle vredgats, om jag hartill valt 

 en adelig man. Harvid marker duda 



ej, att du tadlar ej mitt, utan lyckans 

 fel, som ratt ofta hogt uppsatter dc 

 ovardige, men lemnar de mest vardige 

 qvar i ringhet. Men lat oss forbiga 

 detta, och betrakta nagot litet tingens 

 ursprungliga skick: du skall da se, att 

 vi alia hafva kropp af samina amne, 

 och att alias vaya sjalar af samma 

 skapare begafvats med lika krafter, 

 lika formagor, lika egenskaper. Forst 

 dygden atskiljer oss, som alia foddes 

 och fodas likadana: de, som hade el- 

 ler utofvade henne i sto'rre matt, kal- 

 la'des adle, och de ofrige forblefvo o- 

 adle. Och ehuruval ett motsatt bruk 

 sedermera undangomt denna lag. ar 

 han dock annu ej up v phafven, ej heller 

 utplanad i n'aturen eller af goda seder. 

 Derfore bevisar sig den, som utofvar 

 dygden. uppenbarligen sasom adelboren, 

 och den, som kallar honom annorlun- 

 da, han nedsatter ej den, han sa kal- 

 lar, utan sig sjelf. Se saledes omkring 

 dig bland alia dina adelsman, undersok 

 'deras dygd. deras seder och uppforan- 

 de och betrakta a andra sidan Guis- 

 cardos: och vill du da doma utan o- 

 vilja. skall du kalla honom den ade- 

 ligaste och alia dessa dina adelsman 

 for tolpar. I afseende pa Guiscardos 

 dygd och varde har jag ej forlitat mig 

 pa nagon annan persons d'mdome, utan 

 pa dina ords och mina egna ogons 

 vittnesbord. Hvem. prisade honom sa 

 som du for alia de beromliga egen- 

 skaper, hvflka hos en tapper man aro 

 lofvarda? Och detta visserligeu ej med 

 oratt: ty, hafva ej mina ogon bedra- 

 git mig, sa gafs honom af dig intet 

 loford, att jag ej sett honom i hand- 

 ling bevisa sig fortjent deraf, och det 

 i otroligt storre matt, an dina ord for- 

 madde uttrycka. Men om jag ock hari 

 lidit af nagot bedrageri, ar det dock 

 du, som bedragit mig. Vill du det 

 oaktadt saga, att jag forenat mig med 

 en man af lag sta'llning? Du talar da 

 ej sanning. Men vill du mahanda saga, 

 att det dock varit meden fattig, da 

 maste man till din blygd erkanna, att 

 du ilia forstatt belona en fortrafflig 

 man: men fattigdom betager iugen han g 

 adelighet, utan blott hans egodelar 

 Mange konungar, mange hoge furstar 



