189 



hafva tillforene varit fiattige, och manga 

 af dem, hvilka bruka jorden och vakta 

 boskapen, voro och aro ganska rika. 

 Det sista tvifvelsmalet, du vidrorde, 

 eller hvad du, skall gora med mig, det 

 ma du alldeles forjaga, om du nu pa 

 din sista alderdom iir benagen att gfera, 

 hvad du ej som ung plagade, eller att 

 grymt forfara. Bruka hela din grym- 

 het mot mig, som ej ar hogad att hos 

 dig pa nagot satt bonfalla, mot mig, 

 sasom forsta orsaken till delta fel, om 

 det ar ett sadant! Ty jag bedyrar dig, 

 att, om du ej'gor mig detsamma, du 

 gjort eller am nar gora med Guiscardo, 

 skola mina hander verkstalla det. Och 

 nu valan, ga att i bland qvinnor ut- 

 gjuta tarar och doda i din hardhet, 

 om dig tyckes, att vi hafva sadant for- 

 skyllat. med samma slag honom och 

 mig!" 



Fursten kande sin dotters sjalshog- 

 het, men trodde dock ej henne vara sa 

 fast besluten, som hon sade, till det, 

 hennes ord antydde. Derfore lemnade 

 han henne. i det han fran sig aflags 7 

 nade hvarje tanke pa att i nagon man 

 hardt beharidla hennes person, men 

 beslot att med den audres forderf af- 

 kyla hennes brinnande karlek, och be- 

 fallde derfore de tva, som bevakade 

 Guis'cardo, att de utan nagot buller 

 skulle strypa denne foljande natt, ut- 

 rycka bans hjerta och bringa det till 

 honom sjelf. Desse titforde allt detta, 

 sasom dem befallts. Derpa, da fol- 

 jande dagen kommit, lat fursten hemta 

 en stor och skon guldbagare, lade deri 

 Guiscardos hjerta och skickade den 

 med en sin fortrogne tjenare till sin 

 dotter samt uppdrog at honom att, nar 

 han ofverlemnade den at henne, saga: 

 Din fader skickar dig detta for att 

 trosta dig ofver det, som du mest al- 

 skar, liksom du trostat honom ofver 

 hvad han mest alskat.n Ghismonda, 

 som ej an drat sin stolta foresats, hade 

 imedlertid, sedan fadren gatt bort, la- 

 tit hemta giftiga orter och rotter, ko- 

 kat dem och,salunda beredt ett vatten 

 for att hafva i beredskap, om det, som 

 hon befarade., skulle ske. Da tjenaren 

 kom till henne med furstens skank och 

 ord, mottog hon bagaren med oforan- 



dradt anlet och oppnade den; men nar 

 hon sag hjertat och horde orden, insag 

 hon forvisso, att det var Guiscardos. 

 Derfore ho'jde hon anletet mot tjenaren 

 och sade: Ej anstod en mindre dyr- 

 bar graf, an en gyllene, ett hjerta sa 

 adelt som detta: hari har min fader 

 handlat forstandigt. Och nar hon sa 

 sagt, tryckte hon det till sina lappar, 

 kysste det och fortfor: I allting och 

 alitid anda till denna mitt lifs sista 

 stund ' har jag ront min faders omma- 

 ste karlek, men nu mer an nagonsin. 

 Bringa honom derfore fran mig for 

 denna harliga skank den sista tacksa- 

 gelse, jag nagonsin skall gifva honom !n 

 Efter dessa ord vande hon sin blick 

 ater till bagaren. den hon hardt hull 

 i sina hander, och sade, betraktande 

 hjertat: nAck. ljufvaste hemvist fdr 

 alia mina frojder, forbannad vare dens 

 grymhet, som nu later mig skada dig 

 med dessa mitt anletes ogon! Det var 

 mig dock nog att hvarje stund se dig 

 med min sjals! Du har fullandat och 

 slutat ditt lopp, sa mngt odet beskarde 

 dig det. Du har hunnit det mal, till 

 hvilket vi alia skynda. Du har lem- 

 nat verldens elande och modor och har 

 af sjelfva din fiende erhallit den graf, 

 ditt varde fortjenat. Infet fattades dig 

 for en fullstandig likbegangelse, utom 

 hennes tarar, du i lif'vet sa hogt al- 



' o * 



skat: och pa det du skulle fa dem, 

 ingaf Gud i min obarmhertige faders 

 sinne, att han skulle sanda dig till mig. 

 Jag skall gifva dig dem, fastan jag 

 beslutit att do med torra ogon och 

 oforfaradt anlete; och nar jag. skankt 

 dig dem, skall jag med din hjelp lata 

 min sjal forena sig med den dyra, som 

 du fb'rr hyst. Och i hvilkens sallskap 

 kunde jag val mer nojd eller trygg 

 resa till okanda trakter, an i hennes? 

 Jag ar \iss, att hon annu ar harinne 

 och beskadar dessa af henne och mig 

 alskade stallen: och da jag forvisso 

 vet ? att hon annu alskar mig, vantar 

 hon sakert min. af hvilken hon ar sa 

 outsagligt alskad." Och nar hon sa 

 talat, bojde hon sig ned ofver baga- 

 ren och borjade, utan att hoja nagra 

 qviunliga smartoskri, att grata, liksom 

 hon i sitt hufvud haft en vattukalla, 



