190 



och utgjot, i det hon otaliga ganger 

 kysste det doda hjertat, en sadan flod 

 at' tarar, att det var ett under att 

 skada. Hennes tarnor, som stodo rundt 

 oni henne, visste ej, hvems hjerta detta 

 var, och hvad hennes ord ville saga, 

 men grato alia, gripna af medlidande, 

 fragade henne deltagande, men forgaf- 

 ves, om orsaken till hennes tarar och 

 bemodade sig an mer att, sa godt de 

 forstodo och tormadde, trosta henne. 

 Sedan hon andtligen gratit nog, upp- 

 lyfte hon hufvudet, aftorkade sina ogon 

 och sade: "0, du hogt alskade hjerta, 

 all min plikt mot dig ar fullgjord; nu 

 aterstar intet annat for mig, an att 

 med min sjal komma for att sallskapa 

 med din. Och vid dessa ord lat hon 

 gifva sig den flaska, i hvilken vattnet, 

 som hon dagen iorut beredt, forvara- 

 des, slog det nti bagaren, der hjertat. 

 badadt af hennes manga tarar, lag, 

 forde den till munnen utan bafvan och 

 utdrack den hel och hallen. Nar hon 

 det gjort, lade hon sig med bagaren i 

 bonded pa sin nadd, antog den mest 

 arbara stallning, hon visste gifva sin 

 kropp, tryckte sin dode alskares hjerta 

 intill sitt eget och afbidade sa, utan 

 att saga ett ord, doden. Imedlertid 

 hade hennes tarnor, som sett och hort 

 detta, fastan de icke visste, hvad vat- 

 ten det var, som hon druckit, sandt 

 till Tancredi for att beratta alltsam- 

 mans. Befarande, hvad som handt, 

 skyndade han ned till sin dotters ge- 

 mak, dit han anlande just i det ogon- 

 blick, hon lade sig pa badden. Nu, 

 da det var for sent, ville han med 

 smeksamma ord trosta henne, men bor- 

 jade angestfullt grata, nar han 1 "sag, i 

 hvad belagenhet hon var. Da sade 

 damen till honom: ^Tancredi, spar 

 dessa tarar till en olycka, som du 

 mindre velat, an denna, och skank dem 

 ej at mig, som ej begar dem! Hvem 

 sag nagonsin nagon annan an dn grata 

 ofver det, han sjelf velat? Dock, om 

 en gnista af den karlek, du fordom 

 burit till mig, annu lefver i dig, sa ma 

 du sasom en sista gunst bevilja mig, 

 att, ehuru det ej var dig till behag, 

 att jag tyst och i hemlighet lefde till- 

 sammans med Guiscardo, dock min 



kropp ma med alias vetskap hvila till-' 

 sammans. med hans, hvart du an latit 

 kasta den. Tarar och qval tillato ej 

 fursten att svara. Derpa, da den unga 

 damen kande, att hon uppnatt sitt slut, 

 tryckte hon haftigt det doda hjertat 

 till sitt brost och-sade: r.Lefven med 

 Gud, ty nu skiljes jag hadaii": hennes 

 ogon beslojades, hon forlovade sansen 

 och skiljdes sa ur detta sorgfulla lif- 

 vet. Ett sa sorgligt slut hade Guis- 

 cardos och Ghismondas karlek, som J 

 nu hafven hurt. Men Tancredi lat 

 efter manga tarar, och sedan han for 

 sent angrat sin grymhet. under all man 

 sorg bland Salernitanerne arofullt be- 

 grafva dem i en och sainma graf. 



Slut. - 



HnnioristislU Allclianda, 



13. 

 Seen fid en mautalsskriiuiK.- i Paris. 



Vid denna vigtiga fid pa aret i 

 ler sig hos hvarje person i den goda 

 stade-n, en tjenstemau, for alt fr%a ef- 

 ter Sess namn, alder och stand hvil- 

 ket naturligtvis mvcket bosvarar aflFa'rs- 

 man utan affarer, malare utan taflor, 

 kapitalister utan penningar och isyn- 

 nerhet qn viss klass darner. 



I Breda qvarteret, loretternas favo- 

 rittrakt, tillgiir saken ungefar sa har: 



Ert namn, min fru? 



El o die Clovinde de Saint-Ange. 



Jag ber om ursakt, min fru, men 

 ar ni verkligen saker pa att heta Saint- 

 Ange. Enligt var matrikel hette ni 

 'fordom Franziska Merlouchet liksom er 

 herr far, fruktmanglaren. 



Den unga damen rodnar: 



- Det ar sannt, min herre, men da 

 min far inte var lycklig i sina affarer, 

 antog jag for tio ar sedan namnet Saint- 

 Ange, hvarunder jag ar kand i stora 

 verlden. 



- Na, ea far gd da for Saint-Ange!... 

 Er alder? 



19 dr. 



- Om forlatelse, men misstager ni 

 er inte med aldern alldeles sona med 

 namnet? 



