131 



ta'cka gruppen. Helena sag pa honom y 

 forvanad och forlagen. Gud signe dig, 

 sota flicka! ropade majoren andtligen, 

 ioch late dig en gang fa mycken, myc- 

 ken gladje af dina egna barn, till be- 

 loning f'dr hvad du gjort for en an- 

 nans. Helena rodnade. Ja ja, fortfor 

 majoren, jag vet att du ar fastmo, du 

 behtifver derfore ej rodna for hvad jag 

 sager. Jo jo. se inte sa forvanad pa 

 mig, jag kanner dig nog, och vet hvad 

 du gjort. Jag kanner bade den vackra 

 historien, och de gemena historierna 

 med. Jag ar major yon Feldt, du har 

 nog hort talas om mig, min sota flicka. 



Det hade Helena visst, hon hade ju 

 genom Emilies bref fatt underrattelse 

 om hela forhallandet. Att det ej var 

 i vredesmod majoren nu kom, det sag 

 hon val. Med en blandning af gladje 

 och forlagenhet rackte hon den lilla 

 gossen at honom, och han tog gossen 

 pa sina armar, som log sa gladtemot 

 honom. Du ser mig ut att kunna bli 

 en rask pojkei sade han, och jag har 

 nog lust att kannas vid dig. Men, din 

 by ting! hvad hade du att gora har i 

 verlden sa snart? Tror du att harall- 

 tid ar sa satans roligt? Na, na, vSl- 

 kommen nu i alia fall. Om du drojt 

 nagra ar till, sa hade jag kanske aldrig 

 fatt se dig. Den fordomda gikten 

 knacker mig nog en vacker dag. 



Fru Ros var mycket bestallsam att 

 ta emot och va'lkomna sin gast, men 

 hennes satt var sa enkelt och. hjertligt, 

 att majoren utropade: Ja, se sa der 

 ja, har, med er skulle jag nog kunna 

 trifvas. Det syns straxt att frun ej sa 

 egentligen hor till den har staden. De 

 fordomda karngarna! Att ha hjerta att 

 sprida ut 'sa gemena historier om en 

 sadan flicka! 



Hvilka historier? fragade fru Ros 

 med forvaning. 



Hum ! fragade majoren, lika for- 

 vanad, kanske ni visste af ingenting? 

 Ar det mojligt, att skriket, sorn skallar 

 kring hela staden, ej hunnit hit? Na, 

 da gjorde jag kanske dumt att namna 

 nagot. Men det sir detsamma, det 

 skulle i alia fall snart ha blifvit kSndt, 

 jag tanker ej smyga mig harifran, jag 

 kan ocksa skrika, om det kommer der- 

 pa an. Har icke det packet spridt ut, 



att pojken der ar er dotters, och hvad 

 som varre ar men det hor inte hit. 

 Men du % har en fastrnan, min sota flicka, 

 en bra karl, det ar jag ofvertygad om, 

 och den vill jag ocksa tala ett ord vid. 

 Sakert ha de ocksa forsokt att satta 

 nagra dumheter i hufvudet pa honom, 

 men va'nta bara! OmEmilie, som ocksa 

 ar'en bra flicka, fast hon nu rakatatt 

 ha lite for bradtom, om hon visste att 

 lilla rosen har lidit sadant for hennes 

 skull, och att hennes mor^varit sa ra- 

 sande verksam, sa skulle det skara 

 henne in i hjertat, det vet jag. Viska 

 tiga med den saken for henne. Hor, 

 min lilla ros! jag gar nu bort, och 

 kdmmer igen om nagra minuter. Klad 

 emellertid pa pojken och rusta dig sjelf 

 ocksa; vi gora en liten[promenad ut 

 i staden. 



Sedan majoren ~gatt, sago mor och 

 dotter pa hvarandra nastan med Sngs- 

 3an. De hade tills nu lefvat i en lyck- 

 lig okunnighet om det gemena ryktet. 

 De lugnade sig likval snart; det var 

 ju vSl, att de ej fatt veta det forr, an 

 i samma ogonblick, da Helena afven 

 skulle bli rattfa'rdigad* Helena borjade 

 nu forsta orsaken till Lidmans miss- 

 noje, och hon tackade honom i sitt 

 hjerta for sin grannlagenhet attfskona 

 henne. 



Majoren kom tillbaka, klSdd i full 

 uniform. Se sa, min lilla ros, sade 

 han, nu far jag utbe mig ditt sallskap, 

 for att fora mig omkring att bese sta- 

 dens markvardigheter. Jag har aldrig 

 varit har forr, och jag vill ej gerna ha 

 besokt ett sta'lle, utau att nagorlunda 

 kunna gora reda for hvad jag sett. 

 Jag har ingen bekant har, till hvilken 

 jag kunde adressera mig, och det a'r 

 till en stor del min afsigt att du skaf- 

 far mig bekantskaper. 

 * Helena var i den storsta forlagenhet. 

 Hvad kunde majorens mening vara? 

 Att bese stadens markva'rdigheter? Da 

 visste hon sannerligen ej hvart hon 

 skulle fora honom. 



Var ej radd, sade majoren, jag 

 tanker ej stalla till nagot spektakel. 

 Jag hade val lofvat fru Knopp, att 

 sta'lla mig midt pa torget och skrika 

 ut hennes bedrifter, men det fdr vara. 

 Vi gora, som sagdt Si, blott en tur 



