132 



omkring staden. Du for mig pa de 



meat besokta stallen, der vi traffa mesta 

 folket, det skall intressera mig. Sta- 

 den bar, kanske just ej manga mark- 

 vardigheter for b'frigt, men mSrkvar- 

 digt folk har den,, det vet jag! Se fea, 

 nu ga vi. Lat flickan, pigan der, bara 

 gossen. Han har fbrmodligen annu ej 

 haft tillfalle, att sesig'mycket omkring. 

 Det skall sakert roa honom att fa gbra 

 en promenad i sallskap med sin farfar 

 och sin lilla snalla fostermor. 



Majoren bjb'd attigt sin arm at He- 

 lena, och de gingo. 



Nu hade en fru, som bodde midt- 

 emot fru Knopp, sett, att en officer, 

 af statligt utseende, gjort visit hos den 

 sednare. Det var en stadsnyhet, som 

 naturligtvis borde meddelas till den 

 narmaste, och sa 1 vidare. Det intraf- 

 fade derfbre sa lyckligt, att just vid 

 den tiden, da majoren med Helena bor; 

 jade' sin promenad, voro flera af sta- 

 dens fruar satta i omlopp. Och for 

 hvar och en som de rnbtte, och som 

 Helena ka'nde, och dessa voro val de 

 fiesta, maste hon stanna och presen- 

 tera majoren. 



Da borjade majoren ett prydligt tal 

 om hur mycket 'det fagnade honom att 

 gbra bekantskap med en van och be- 

 kant till hans hogt aktade van, mam- 

 sell -Ros. Berattade hur hon adelrno- 

 digt atagit sig att emottaga och varda 

 ett litet barn under dess mors langva- 

 riga sjukdom har presenterade han 

 den lilla gossen sasom sin sonson 

 och hur hon derigenom fbrvarfvat r8t- 

 tigheten till barnets slagts eviga tack- 

 samhet. Ja, fortfor han, frun kanner 

 sakert den slackars gossens mor, det 

 ar mamsell Emilie Knopp, en dotter 

 till den har allmant aktade fru rad- 

 manskan Knopp, och som nu Emi- 

 ' lie nemligen, inte radmanskan blir 

 min sonhustru. Saken var den jag 

 vet ej hur jag ratt skall uttrycka mig 

 for grannlaga oron, men frun torde 

 f5rsta mig da jag eager, att hon verk- 

 ligen maste onska, att gossens till varo 

 till en tid skulle iorblifva okand. For 

 detta a'ndaraal trodde hon sig ej kunna 

 lemria barnet med mera sakerhet till 

 nSgon, an till mamsell Ros, som hon 

 beskref for mig, som sin basta och 



palitligaste vfin. Jag afvaktade att hon 

 ej skulle vilja antaga sig en sa mb'do- 

 sam och ansvarstull befattning, men 

 Emilie trodde sig fullkomligt kunna 

 ansvara for hennes godhet och bered- 

 villighet. Annu en betanklighet ater- 

 stod for mig. Jag hade ej da den for- 

 man att kaima stadens innevanare, och 

 jag t'rukfade att har kunde finnas rniss- 

 tanksamma, pratsjuka. skadelystnamen- 

 niskor, och att mamsell Ros' eget rykte 

 kunde lopa nagon fara, under det hon 

 skyddade sin vans. Men afven i detta 

 fall lugnade mig Emilie. Hon pastod 

 att menniskorna hftr "aldrig blanda sig 

 i andras affarem, om ej for att hjelpa 

 och va'nda allt till det basta. Hon har 

 en utmarkt god tanke om sin fodelse- 

 stad, Emilie, och med allt skal, derom 

 ar jag 6'fvertygad. Dessutom. tillade 

 hon, ar Helenas rykte, under den tid 

 hon vistats der, sa stadgadt, att ingeu 

 skulle vaga ens forsoka att satta en 

 flack derpa. 



Och alia fruarna nego och forsa'krade 

 att mamsell Emilie bedb'mt dern och 

 staden fullkomligt riktigt, att visst al- 

 drig den minsta for mamsell Roa sa- 

 rande misstanke uppstatt eller mojligen 

 kunnat uppsta. Derpa smekte de 'den 

 allrasbtaste lilla herrn och rekommen- 

 derade sig. 



Sedan majoren uppla'st samma lexa 

 for ungefar ett dussin fruar, utbrast 

 han skrattande: Nu g& vi hem igen, 

 jag hoppas att det der ocksa snart skall 

 komma Omkring nela staden och de 

 narmaste socknarna. 



Hor, sade majoren, da de ater 

 sutto tillsammans hos fru Ros. detfal- 

 Jer mig nagonting i. Min beskickning 

 hit hade val eeentligen' blott for anda- 

 mal, att pa forsigtigt vis underratta fru 

 Knopp "om deri rysliga handelsen" 

 na det uppdraget blef inte sa svdrt, 

 som jag hade forestallt mig, och jag 

 fullgjorde det, utan skryt sagdt, pa ett 

 satt, som jag sjelf kan vara nojd med. 

 och jag skulle sedan resa ensam 

 tillbaka. Men nu har jag ingen lust 

 att resa ensam ,tillbaka. Det var Emi- 

 lies, eller kanske egentligen min hu- 

 strus mening, att det ombjligen girk 

 an, att gos?en fick bli synlig forr Sn 

 efter brolloppet, jug tycker att nagra 



