i lappen, -men yttrade intet ord, som for- 

 radde hans missndje eller att han fann 

 $ig traffad. Han latsade ej ens marka 

 det besynnerliga tillagget i fruntimrens 

 hufvudprydnadcr. De fortforo cmellertid 

 att bara det hela dagen, iifven under spek- 

 taklet pa aftonen och vid soupen. 



Gustaf HI anvande hela sin sjelfbe- 

 herskningsfdrmaga, for att synas vara vid 

 det basta lynne, ehuru fdrtrytelsen grodde 

 i hans brdst. Hans Maj:t var ratt bela- 

 ten att genast efter soupen fa uppldsa 

 sallskapskretsen och draga sig undan dess 

 uppmarksamhet i sina inre rum, der han 

 otvifvelaktigt gjorde sina betraktelser df- 

 ver den stumma, men begripliga censur 

 hans hjertlosa vidskepelse varit underkas- 

 tad. Nar fdljande dagen hvarken i hof- 

 fruntimrens uppsyn eller pa deras hufvud- 

 bonader syntes ringaste spar efter hvad 

 den foregaende dagen fdrelupit, aterfick 

 Konungen sin otvungna gladtighet, och 

 man tycktes a omse sidor hafva glomt 

 hvad som ett 6'gonblick stort den inbdr- 

 des harmonien. Men Gustaf III sjelf glomde 

 ganska sakert icke den skarpa laxa han 

 vid detta tillfalle erhallit; och aldrig blef 

 fraga om att fira hoga fodelsedagar med 

 nagon kongl. risbastu. 



Anekdoten iir hemtad ur efterlem- 

 nade egenhandiga anteckningar af Hof- 

 marskalkinnan Jennings, fodd Friherrinna 

 Rosenhane. 



Aterblick pa Svcnska folkets oden 

 under de trenne sista arhiui- 

 dradena. 



I. 



Det ar ingenting nytt, som jag kom- 

 mer att beratta for eder. J kannen fa- 

 derneslandets hafder lika val som jag, 

 och dock torden J icke utan intresse folja 

 mig pa en hastig vandring genom trenne 

 arhundraden af Sveriges historia. Det 

 finnes ting, hvilka ett sitt fosterland al- 

 skande folk aldrig kan hora for ofta, och 

 dertill heir utan tvifvel afven berattelsen 

 om huru en nation efter arhundradens 

 vexlande oden och betryck andtligen vun- 

 nit sin frihet. 



Jubeldagen af Sveriges femtiariga med- 

 borgerliga frihet ar liingesedan fdrbi, men 



ide'en,- som lag till grund for denna guda- 

 tjenst, skall fortlefva i folkets minne sa 

 lange Sveriges namn icke ar ntplanadt 

 ur historiens bocker. Och hvurfore ar 

 jag sa saker pa min sak? Aflagger icke 

 verldshistoriens brokigt lappadc mantel 

 blott allt for ofta vittnesbord om huru 

 folken bortsldsade sitt dyrbaraste gods 

 och trostade sig 6'fver dcss fdrlust! Nej! 

 det skall aldrig blifva Sveas ode, ty den 

 som forvarfvat detta gods under sa harda 

 lidanden och bittra fb'rsakelser som Sve- 

 riges folk, vet att vakta det med miss- 

 tanksamhetens Argusb'gon. Derfdre ar 

 ocksa Hveriges historia den liirorikaste. 

 Vi vilja i hastig flygt genomila den 

 ifran reformationens infdrande till grund- 

 liiggandet af rikets frihet genom 1809 

 ars man, for att derefter nogare skar- 

 skada denna tiderymds in- och utgangs- 

 punkt. 



Hur Gustaf Wasas hjeltemod och fo~ 

 sterlandiskiirlek aftvang Kristiern Sveri- 

 ges sjelfstandighet, hur ett tacksamt folk 

 nastan patrugade honom kronau, iir all- 

 om bekant; men mindre allmant kiinda 

 torde hans utomordentliga fdrtjenstepsom 

 reformator, organisator och statsekonom 

 vara, och det ar fran denna standpunkt 

 vi skola betrakta honom uti en foljande 

 artikel. Men hvilken om an aldrig sS 

 stor man ar fri fran fel? Gustaf Waea 

 delade tyvarr den mannens svaghet, om 

 hvilken sagan beriittar att han egde en 

 klenod, men tre sdner, som han alskade 

 lika mycket. At hvar och en af dem 

 utlofvade han klenoden. Mannen dog och 

 domaren tillerkande klenoden at den dyg- 

 digaste och adlaste. Men efter Gustafs 

 ddd lefde ingen sadan domare, som hade 

 kunnat skipa ratt emellan sd'nerna ooh 

 rikets klenod sdnderslets under brodertvi- 

 ster och inbdrdes krig. Det d'msesidiga 

 misstroendets sad skdt upp i full aring 

 och dess frukt blef brodermord. 



Gustafs aldste son, Erik XIV, egde i 

 rikt matt privatmannens alskh'ga egen- 

 skaper, men var fdga danad till regent; 

 han upphdjde en flicka af lag bo'rd till 

 sin genial och svarmade med henne un- 

 der -sommarens ljumma, ljusa natter pa 

 Malarens klara vag; -- men misstroen- 

 det mot brodern Johans iiregiriga planer 

 lemnade honom icke ro, och fangslad 

 maste Johan fdrsmakta pa Gripsholm, 

 tills samma dystra murar hvilka Johan 



