Holland och England tvietade om det 

 som de tyckte liitta bytet, och hollo 

 derigenom hvarandra i schack. 



Under det Carl X:s ende son annu var 

 i sin spadaste barnaalder, tog, i foljd af 

 bans och rikets fd'rmyndares oenighet, en 

 anarki uti landets forvaltning dfverhand, 

 hvilkens allvarsamt hotande fdljder den 

 i ordets hela mening myndigvordne Carl 

 XI forekom. Anarkien var nu visserli- 

 gen undanrojd; men, som det alltid pliir 

 ga, intog det icke mindre forderiiiga en- 

 valdet dess stalle. 



Vid Sveriges sodra granser hade lange 

 dess arffiende, Danmark, lurat och infdll 

 nu i landet" for att atervinna hvad det 

 tinder Carl Gustaf forlorat. Tidpunkten 

 tycktes i alia hanseenden vara , lyckligt 

 vald; den unge hjeltemodige konungen 

 parerade dock siaget och atervande som 

 segervinnare till Stockholm. Men langt 

 ifran att vilja med folkets blod och val- 

 maga betala dylika for detta pris allt for 

 dyrkopta lagrar, lemnade han den kri- 

 giska banan och attade for sig sjelf ett 

 heligt lofte, att endast tvungen till for- 

 svar gripa till vapen, och han hqll ord. 

 I stallet anvande han hela sin formaga 

 att upphjelpa rikets daliga finanser. Han 

 lyckades som envaldskanung ! Han 

 gick visserligen icke blodigt till viiga som 

 den nionde Carl, men likval icke mindre 

 grymt och valdsamt, och de sar, som 

 bans statshushallningsifver tillfogade, voro 

 ej mindre smartsamma. Hade Carl IX 

 brutit aristokratiens viixande ofVermod 

 med svardet, sa foredrog CarlXI den 

 fredligare vagen att ruinera adeln eko- 

 nomiskt. 



Hvad Carls liberala och slosaktiga fore- 

 tradare hade bortskankt till rikets fo'r- 

 tjenta man och sina gunstlingar af egen- 

 domar, riintor och andra beloningar, blef 

 nu torklaradt ogiltigt och iudraget for 

 krouans riikning. Manga af rikets mag- 

 nater blefvo derigenom bragta tilltiggar- 

 stafven, och deribland afven konungens 

 egen farbroder (Carl Gustafs svager), 

 Kristinas f. d. gunstling, grefve Magnus 

 Gabriel De la Gardie. 



Men icke blott hvad staten genom den 

 strange hushallaren Carl XI forvarfvat, 

 gick genom sonens, den till vansinne 

 oforvagne tolfte Carls krigmani forloradt. 

 Riket blef ocksa genom Carls afventyr- 

 liga Argonauttag till en sadan grad fdr- 



sankt i elande, att verldshistorien knappt 

 kan uppvisa ett motstycke dertill uti be- 

 segrade och underkufvade nationers oden. 

 Men hLir visade sig tillika svenska fol- 

 kets forsakelse- och uppoffringsmod uti 

 sin mest lysande dager. Likaval iir 

 Carl' XII annu tills denna stund svenska 

 folkets dyrkade Heros, och icke ens ry- 

 xell torde forma att afkliida honom den 

 gloria, med hvilken folktron bar omgifvit 

 honom. Om den fiendtliga eller forra- 

 diska kulan, som dodade honom vid Fre- 

 drikshall, afskar bans mojliga atervan- 

 dande till fornuft eller bans vidare fram- 

 gang pa den betradda farliga banan, 

 maste forblifva oafgjordt. 



Nu, sedan Carl XII aflidit utan brost- 

 arfvingar, tycktes det gynnsammaste 6'gon- 

 blicket hafva varit inne, att inforanatio- 

 nens frihet efter folkets mangariga lidan- 

 den under konungarnas envalde; men, 

 fafangt hopp! man.kom blott ur askan i 

 elden; -- konungens despotism b'fvergick 

 pa en mangd smdkonungar, en oligarki, 

 som forradde och salde fosterlandets in- 

 tressen till Eyssland och Frankrike, och 

 dock kallade sig "par esprit de contra- 

 diction" Patrioter, och efterverlden be- 

 tecknade deras epok med det granna 

 namnet u frihetstiden " . 



Tronfoljden efter Carl XILs dod hade 

 vagt emellan bans aldre systers manlige 

 descendenter och den yngre med prinsen 

 Fredrik af . Hessen-Cassel gifta system 

 Ulrica Eleonora. 



Den senare, for kronans pris beredd 

 till hvarje offer, segrade. Hon afsvor uti 

 ett herrsklystet och egennyttigt adels- 

 partis bander det verkliga konungsliga 

 valdet och bibeholl endast kronans pre- 

 rogativer sa langt de anga det yttre 

 barnsliga pralet, apanager och underteck- 

 nandet af det herrskande partiets beslut. 

 Men icke ftog dermed, konungadomet bar 

 i bennes person ocksa erfarit den,forod- 

 mjukelsen, att hon endast erkandes^ till 

 void drottning, icke till btra'ttigad arf^a- 

 gerska till tronen. Afven hennes gemal, 

 medregent och eftertradare, Fredrik I, 

 en epikure och ett vlirdigt &idostycke till 

 sin samtida Ludvig XV af Frankrike, 

 var glad att slippa regeringens borda och 

 regentens pligter. Men sa passif ocksa 

 den omkliga rolen varit, som dessa bada 

 kungliga makar spelat, sa liar dock denna 

 passivitet i ett fall tryckt en outplanlig 



