skamfliick pa. deras minne. Mangen torde 

 gissa att vi meiia dct holsteinska ge- 

 heimeradet Gortz's afriittning; men man- 

 gen torde ocksa med oss betvifla Ulrika 

 Eleonoras passivitet uti detta justismord; 

 ty Gdrtz foil icke blott till last att han 

 for troget tjent sin konungslige van Carl 

 XII under dess lifstid; han hade ocksa 

 ofter hans ddd if'rigt arbetat att upphdja 

 den af Carl designer ade tronfoljaren (hans 

 systerson) till svenska kronan. 



Naturligtvis maste dot ligga uti oligar- 

 kernas intresse att gifva den (endast med 

 oakta barn valsignade) Fredrik en efter- 

 tradare, som var en lika fullkomlig nolla 

 och oligarkernas intressen lika sa litet 

 hotande personlighet, som Fredrik sjelf. 

 Och medgifva maste man att valet icke 

 kunde falla pa en detta andamal mera 

 motsvarande furste an den svage Adolf 

 Fredrik, hertig af Holstein-Gottorp ; lik- 

 Tiil hade oligarkerna gjort upp sin tak- 

 ning utan viird; de hade gldmt att det 

 s. k. svagqre konet i verkligfheten ofta 

 iir det starkare och otvifvelaktigt tillhor- 

 de Adolf Fredriks genial, Lovisa Ulrika 

 {Fredrik den, Stores syster) det senate. 

 Stackars man ! beklagansvarda maka ! Oxt 

 och Peg as duga icke att gemensamt dra- 

 .ga plogen!' Lovisa Ulrika blef naturligt- 

 vis sin frediilskande mans huskors; men 

 i trots af alia hennes anstrangningar lyc- 

 kiides det henne dock blott for momanger 

 att besegra hans naturliga apati, Hon sjelf, 

 klokj intrigant, herrsklysten, iilskande 

 konst, vetenskaper och prakt, blef snart 

 sjalen uti en sammansvarjning, som hade 

 till a'n&amal att omkullstdrta fdrfattnin- 

 gen for att utvidga konungens inskrankta 

 niakt ; blott med mb'da kunde Adolf Fre- 

 drik fdrmas att lana dessa planer sitt 

 beskydd; planerna strandade och den icke 

 raindre milde an fege konungen maste er- 

 fara smartan, den stolta, pockande drott- 

 ningen forbdmjukelsen att se sina anlian- 

 gare, och deribland grefvarne Brahe och 

 Horn, bestiga schavotten. 



Men huru teckna uti fa och markanta 

 drag delta konungapars son och efter- 

 tradare? Gustaf IILs trogne biograf skall 

 alltid (som en ryktbar fb'rfattare anmiir- 

 ker) likna en dalig romanfbrfattare, hvil- 

 ken later sin hjelte pa hvarje tredje sida 

 falla ur rolen. Liksom en pirat hissar han 

 efter tid och omstiindigheter alia mojliga 

 flaggor, men sallan eller aldrig den akta. 



Gustaf var hufvudsakligast sin modors 

 son; men bakslugare, segare och annu 

 storre hycklare, enar han egde stbrre 

 sjelfb&h errskning. 



Med honom kom logncn pa tronen 

 det mcnskliga lifvet betraktades af Gu- 

 staf blott som en karneval, hvaruti 

 han behagade forsoka sig i alia mojliga 

 roler. Demia lattsinniga uppfattning af 

 det djupt allvarsamma och betydelsefulla 

 blef hans och folkets olycka, 



Fran borjan tycktes blott den tenast 

 vahnlja och kiirlek till folket leda ho- 

 nom. Genom 1772 ars skickligt utfbrda 

 statskupp stortade Kan den oligarkiska 

 fdrfattningen och proklamerade sig sjelf 

 sasom "statens forste medborgare" . 



Skulle den nu af honom gifna konsti- 

 tutionella forfattningen nagonsin hafva 

 varit hans allvar, sa maste den dock 

 snart gifva vika for hans absolutiske 

 lystnad, hvilken icke utan ha'ftig strid 

 mot de under tiden till vcrkliga patriotet 

 vordna oligarkerna anyo ledde till despo- 

 tism. Gustaf var af en hiinfbrande 

 alskvardhet, och man maste taga sin upp- 

 gift ganska allvarsamt for att kunna mot- 

 sta denna fdrtrolhiing. 



Till hans fiender af sarad fafauga, be- 

 dragen aregirighet och patriotiskt tanke- 

 siitt, horde hans mdrdare,, Ankarstrdm, 

 Ribbing och Horn. 



Ur folkets hjertan Ijod ett fasans skri 

 ofver gerningen och forbannelseus 6'fvet 

 mdrdarna genom Sveriges landamaren, 

 Gustafs liittsinne, svagheter, laster och 

 brott voro snart glo'mda, brott 'mot sed- 

 ligheten, mot. all gudomlig och mensklig 

 riitt, mynt- och namnfdrfalskning, flnan- 

 sernas ruin genom oerhdrd lyx, folkets 

 fattigdom, sinlighetens smuts, med hvil- 

 ken han icke litet bidrog till nationens 

 demoralisation, allt, allt var gldindt ! 

 endast snittet Gustaf qvarlefde i folkets 

 minne. , Nu drefs riktigt afgudcri med 

 den aflidne alskviirdaste af konungarna 

 och sasom fdrsoningsoffer hembars at 

 hans son och eftertradare, Gustaf IV, 

 frivilligt de kronans farliga prerogativer, 

 hvilka fadren aldrig obestridda egt. Icke 

 underligt da att tron pa egen ofelbarhet 

 slagit djupa rotter hos den af naturen 

 styfmoderligt begafvade, andefattige, egen- 

 sinnige och obdjlige fjerde Gustaf. Gu- 

 staf III hade under sin sista lifstid htin- 

 gifvit sig at det chimeriska hoppet att 



