nard flyktade, sa fort bans arbete a byran 

 var slut. 



Amelie, don unga frun, var otrostlig 

 ofver sin mans forandring, ty icke nog 

 att ban ,tillbringade alia aftnar utom bus, 

 hiindo dct flera ganger i veckan att ban 

 kom ruBig bom. 



Mitt rum var endast mod en tunn viigg 

 skildt fran det unga parete sangkammare ; 

 jag kom salcdes ofta i tillfulle att blifva 

 Uiorare af moralpredikningar, som i salt- 

 aktighet och uttryckens kraft godt kunde 

 miita sig nied Bossuets. 



Mon consuetudo est altera natura, 

 som latinaren sager. Hos Bernard hade 

 kail arlif vet redan blifvit for mycket an- 

 dra naturen, att bans hustrus forestall - 

 ningar skulle kunna aterfora honom till 

 ett ordentligare lefnadssatt: ban var dof 

 for hennes oro. 



En afton i October manad kom Ber- 

 nard ater vid elfvatiden hem fran cafe 

 Bercy. Jag var a'nnu vaken och horde 

 bur ban intradde i rummet, gnolande pa 

 en munter visa. 



- God afton, min van, sade ban, 

 fdrgafves forsokande att gora sin hall- 

 ning saker. 



Den unga frun svarade ingenting, tyd- 

 b'gt kampade hon med ett fast beslut. 

 Andtligen hade hon dock aterhemtat sig 

 sa mycket att hon kunde tala, ocb fat- 

 tande sin druckne mans hand, forde hon 

 honom fram till den lille Gustafs vagga 

 och sade med en beslutsambet, som kom 

 mig att bafva : 



Hor pa bvad jag nu bar att saga 

 dig, Bernard: det lefnadssatt, som du 

 sedan nagra manader for, ruinerar oss 

 och dodar var och vart barns lycka. Men 

 det ar en langsam, qvalfull dod, jag vill 

 icke lida dessa dagliga marter, derfore 

 svar jag att nasta gang du kommer hem 

 i det tillstand, hvari du nu befinner dig, 

 skall jag storta mig, jemte mitt barn, i 

 kanalen! 



Vid denna hotelse greps jag af en darr- 

 ning, ty jag kiinde den unga fruns energi 

 och Bernards oforlatliga svaghet. Hustruns 

 ord matte dock ha gjort ett visst intryck 

 pa honom, ty ban lofvade att battra-sig, 

 och de tva fb'ljande dagarna gick ocksa 

 allt fortraffligt. Bernard kom direkt hem, 

 da ban lemnade byran, och lyckan syn- 

 tes ater ha flyttat in i det lilla huset 

 vid boulevard Bourdon. 



Men bin onde slapper ej sa la'tt sitt rof. 



Den tredje aftonen moter Bernard, da 

 ban kom ifran byran, nagra af dryokes- 

 klubbens ledamoter, som drogo honom 

 med sig, och efter att ha tillbringat en 

 god del af natten med dessa vildbjernor 

 kom ban hem mera ofverlastad an na- 

 gonsin. 



Den unga frun sade ingenting vid bans 

 intrade i rummet; tyst satte hon Ijussta- 

 kan, som hon hallit i handen, pa bordet 

 ocb gick innan den bestortc mannen an- 

 nu Imnnit framstamma ett ord fram till 

 vaggan och ilade sedan snabbt som fo- 

 gehi utfor ti-appan med barnet i sina ar- 

 mar. Den olycklige Bernard utstotte ett 

 genomtrangande skri och rusade efter 

 henne. Men hon hade ett sa betydligt 

 forsprang, att ban ej aiikom till kanalen 

 forran i samma ogonblick soin hon kasta- 

 de barnet i vattnet; men knappt hade 

 hon gjort det, innan hon rusade hemat, 

 tydligt gripen af fasa ofver sin forfa'rliga 

 gerning. Det var i October manad och 

 redan ganska kallt, men Bernard stdrtade 

 sig dock utan en sekunds tvekan i vatt- 

 net, fattade tag i den lilla, som af sina 

 vida nattklader hindrats fran att sjunka, 

 ocb simmade med honom i land, der ban 

 darrande af kold och gliidje ville trycka 

 en kyss pa det riiddade barnets mun; 

 men plotsligt ryggade ban forskrackt till- 

 baka. I stallet for barnets rosenlappar 

 hade ban mott nosen pa deras gamla 

 katt, som, inlindad i den lille Gustafs 

 klader, genom ett gladt jamande tackade 

 sin bestorte husbonde for sin raddning 

 ur det kalla badet. 



Ofver denna till komedi forvandlade 

 tragedies vidare gang tiger jag, som la- 

 saren la'tt kan tanka sig den sjelf; nog 

 af, Bernard blef derefter den solidaste 

 akta man och Amelie den lyckligaste 

 hustru. Hon kom aldrig mera i tillfalle 

 att klaga ofver sin mans sena hemkomst 

 om,aftnarna. Han var kurerad. 



Minncsblad. 



i. 



Menniskoslagtet liknar en stor verk- 

 stad. Uti en sadan aro manga arbetare 

 syssclsatta under en mastares uppsigt. 

 Hvar oeh en af dessa arbetare bar sitt 

 uppdrag sig anvisadt. Den ena verkstal- 



