42 



studera theologien, och isynnerhet mo- 

 dren onskade ingenting iiogre iin att 

 fa upplefya den dag da hon kunde se 

 sin son i prestdragt sasom fadrens vi- 

 cario pa forsamlingskyrkans predikstol 

 i Stenbrohult. Den uppfostran som 

 den unge Linne till sitt tionde ar at- 

 njot af sin far, gick ut pa att forverk- 

 liga denna tanke och var beriiknad for 

 det tillkommande theologiska studiet: 

 pa samma gang undervisningen i for- 

 sta grunderna af de begge klassiska 

 spraken och i religonen tog mesta ti- 

 den i ansprak, var blott en liten del 

 deraf egnad at geografien och natur- 

 vetenskaperna. Delta kunde emellertid 

 icke forsvaga den hos gossen innebo- 

 ende bojelsen for de sistniimnda samt 

 isynnerhet for botanik, och sasom fallet 

 vanligen ar med energiska naturer : 

 hindren eggade honom annu mera. 



Denna ihardishet visade sig isynner- 

 het da han vid tio ars alder, 1717, 

 borjade besoka gymnasium i Wexio, 

 som lag nara hans h ;u. 1 regn, storm 

 och ovader, i snoyra, kold och i glo- 

 daude sommarhetta strofvade han om- 

 kring i skogarne och dalarne for att 

 samla dels vaxter vintertiden isynner- 

 het niossa dels insekter. De fiesta af 

 hans larare, som blefvo missnojde med 

 hans ringa framsteg i spraken och i 

 de historiska vetenskaperna, gjorde ho- 

 nom forebraelser for hans sysslolosa 

 kringstrofvande, sasom de kallade hans 

 excursioner och gafvo honom ogynn- 

 samma betyg, hvarigenom hans far 

 mycket bedrofvades. Men redan hade 

 en man, som narmare observerat gos- 

 sen, fatt en aning om det snille, som 

 lag gomdt hos den unge Linne, och 

 under det lararne samt till och med 

 gossens kamrater radde honom att an - 

 tingen afsta fran sitt onyttiga lekverk, 

 sasom de kallade hans sysselsattning 

 med naturvetenskaperna, eller ock att 

 upphora med studierna, togs han i be- 

 skydd af denne, som var rektorn vid 

 Wexio skola, magister Lanserius. Af 

 honom, som sjelf var en passionerad 

 van till botaniken, uppmuntrades Linne 

 att fortfara med denna vetenskap, som 

 den tiden annu stod pa en temligen 

 lag grad af utveckling. 



Genom Lauaerii bemedling lyckades 

 den unge Linne att efter sju ars skol- 

 gang blifva uppflyttad till det med sko- 

 lan fdrenade gymnasium. 



Men i deuna hogre laroanstalt, der 

 .han tillika med de begge klassiska 

 spraken afven maste lara sig hebreiska, 

 blefvo angreppen mot honom for det 

 han anvande tiden till botanik, annu 

 haftigare an i skolan, der han atmin- 

 stone i rektorn haft en varm fore- 

 sprakare. Lararne, med undantag af 

 en enda, som likval icke egentligen var 

 gymnasielarare (han hette Rothman) 

 hade hangifvit sig at det pedantiska 

 formvasende, som ej se'r nagonting godt 

 annat an i de klassiska spraken och 

 vill bygga bildningens grundvalar blott 

 pa grekiska och latinska grammatiken. 

 De icke blott ogillade hans bojelse pa 

 det bestamdaste, utan sade afven till 

 hans far att son en icke hade den rin- 

 gaste duglighet till de theologiska stu- 

 dierna och att han gjorde bast om han 

 toge sin son fran gymnasium och lat 

 honom foretaga nagonting annat. Denfia 

 underrattelse smartadc foraldrarne ]ia 

 det hogsta. Den forstorde deras favo- 

 ritonskan. Fadren saknade medel att 

 lata sonen valja ett annat fack, t. ex. 

 det medicinska, med hvilket naturve- 

 tenskaperna aro sa nara forenade, och 

 han fattade derfore, ehuru efter hard 

 strid, det beslutet att taga sin son fran 

 skolan och att satta honom i skomakar- 

 liira. Lyckligtvis utfordes ej denna 

 plan, som skulle hindrat utvecklingen 

 af ett det storsta genie och beredt na- 

 turvetenskaperna en oersattlig forlust. 



Vid gymnasium i Wexio var den 

 forutnamnde doktor Rothman larare i 

 fysik och i de forsta grunderna af ke- 

 mi. Liksom rektor Lana^rius markte 

 denne att Linne val icke var fodd till 

 theolog, men att han var bestamd att 

 en gang intaga ett utmiirkt rum bland 

 uaturforskare. 



I foljd haraf skref han till Linnes 

 far ett bref hvari han med varma skil- 

 drade sonens framsteg i naturvetenska- 

 perna, ^samt visade tillika den baua, 

 pa hvilken den unge mannen kunde 

 utratta nasiontina stort, och denna bana 





