43 



var studiet af naturvetenskaperna och 

 medicinen. 



Om an den gamle kyrkoherden in- 

 lierligt gladdes at delta ovanliga och 

 nya utlatande om sonen, sa blandades 

 dock denna gladje ined en viss smart- 

 sam kansla af vemodig resignation, ty 

 han nbdgades nu uppgif'va sin alsklings- 

 b'nskan. Da Linne erhb'll underrattel- 

 sen om fbraldrarnes samtycke till det 

 nya studiefacket, blef han mycket glad, 

 och med uttrycket af triumf och lycka 

 i sitt ansigte, intradde han i Rothmans 

 ruin, och medddade honom den glada 

 underrattelsen. 



Denna stund bildar en epok i 

 Linnes lefnad. Understodd af hjelp- 

 medlen i Rothmans stora bibliothek 

 (under de tre ar Linne uppehbll sig vid 

 Gymnasium, vistades han hos Rothman, 

 der han hade fritt vivre och fri bo- 

 ning) och viigledd af den skicklige lii- 

 raren, hade den for sin vetenskap brin- 

 nande ynglingen redan vid sin ^afgang 

 fran gymnasium till universitet i Lund 

 ar 17:27 f'orskaftat sig en sad an skatt 

 af naturkunskaper att Rothman i ett 

 bref till Linnes fader forkiarade: att 

 han icke kunde lara hans son nagon- 

 ting mera, ty larjungen visste mera iin 

 lararen". 



Siillan ankom viil en student med 

 ringare yttre hjelpmedel till universi- 

 tetet, iin Linne. Vid ankomsten till 

 Lund utgjorde hela hans kassa tio riks- 

 daler och med detta lilla kapital horde 

 han lange, mycket lange hushalla. Vis- 

 serligen hade han i Lund en nara an- 

 forvandt, professor Humerus, hvilken 

 afven lofvat honom sitt understod: men 

 i det ogonblick da ban ankom till Lund 

 med landsvagsdammet jinnu pa kla- 

 derna och vande om gathornet for att 

 begifva sig till professorn, mb'ttes han 

 af en Hkprocession ocli pa hans fraga 

 hvem den dode vore, svarades att det 

 var professor Humerus som tre dagar 

 forut dodt af slagfluss. Med bestort- 

 ning horde den unge studenten denna 

 underrattelse och smog sig sorgsen bort 

 for att hyra en liten ansprakslos vinds- 

 k am mare. 



Emellertid varade icke Linnes ned- 

 slagenhet lange; hans sjal var alltfor 



eldig och elastisk, alltfor mycket upp- 

 fylld af vetenskap for att hau skulle 

 kunnat nedbojas af bekymret om de 

 dagliga lefnadsbehofven. Bland de aka- 

 demiska lararne var det isynnerhet pro- 

 fessorn i medicin och botanik, Kilian 

 Stobo?us, hvilken fangslade studentens 

 uppmarksamhet genom den klarhet och 

 systematiska ordning som han forsokte 

 bringa i den botaniska vetenskapens 

 kaos. 



Den ifver hvarmed den unge stu- 

 deuten begagnade professor Stoboei fore- 

 lasningar, 'vackte snart denne mans in- 

 tresse. Sedan han efterfragat Linnes 

 forhallanden och erfarit i hvilka torf- 

 tiga omstandighete,r denne befann sig, 

 gjorde han honom det forslaget att bo 

 hos sig och ata vid hans bord, samt 

 att begagna hans bibliothek och natu- 

 raliesamling. Linne antog med tack- 

 samhet detta anbud. Han borjade nu 

 hopsamla ett eget herbarium och un- 

 dersb'kte noga vaxternas byggnad, de- 

 ras enkla och sammansatta organer, 

 deras karakt.eristiska likhet och olik- 

 het. Liksom i Wexio anstiillde han 

 afven i Lund flera exkursioner dels for 

 att gb'ra sitt herbarium fullstandigt, dels 

 for att lara kiinna djurrikets lagre klas- 

 ser (insekterne och maskarne). Vid 

 ett sadant tillfalle blef han af det djur 

 som han i sitt natursystem kallar Fu- 

 fia infernalis (mordmask, helfvetes- 

 furie) stucken i fingret och genom den 

 derigenom uppkomna inflammationen 

 blef han sa farligt sjuk, att hanafsina 

 vanner ansags forlorad. Lyckligtvis 

 i-addades han af sin goda natur och 

 professor Stobsei konst. Denne var icke 

 blott en skicklig botanist utan afven 

 en utmarkt lakare. 



Linne hade vid den tid da denna 

 handelse intraffade, varit ett ar i Lund, 

 och ehuru allt gick honom val genom 

 Stoban understod, sa onskade han lik- 

 val gerna att kunna besoka Upsala 

 universitet. 



Da Linne yttrade denna sin onskan 

 for sin far, hyste denne rnanga betank- 

 ligheter, men samtyckte slutligen, och 

 vid Michaelitiden 1728 kom den unge 

 naturforskaren till Upsala med ett rik- 

 tigt forriid af kunskaper men med gan- 



